Справа № 686/733/21
Провадження № 1-кс/686/729/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі ТУ ДБР, у м. Хмельницькому), внести відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Калинівського Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 і прокурором Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 . 30 грудня 2020 року ОСОБА_3 отримав від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, листа за №П-6334/14-01-02-20 від 02.12.2020, відповідно до якого йому фактично відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою.

З огляду на це, на думку особи, яка подала скаргу, ТУ ДБР у м. Хмельницькому, допущено бездіяльність та не виконані вимоги ст.214 КПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану скаргу з підстав викладених у ній, пояснив, що вбачає ознаки бездіяльності у діях посадових осіб ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

ОСОБА_3 пояснив, що вбачає в діях працівників правоохоронних органів перевищення службових повноважень, адже, вони надали суду недостовірну інформацію, ввели суд в оману, а відтак і прийняття рішення, притягнення його до кримінальної відповідальності, є незаконним.

Особа, яка подала скаргу вважає, що такими діями порушено його право на свободу та особисту недоторканість, його було поміщено до слідчого ізолятора, згодом обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Прокурор і слідчий, будучи обізнаними про його хворобу та тяжкий стан, не мали права звертатися з клопотанням про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яке обґрунтовано зволіканням сторони захисту.

ОСОБА_3 звертає увагу на те, що прокурору та слідчому про факт його хвороби та видачі у зв`язку з цим листків непрацездатності було достовірно відомо, оскільки ним подавалися підтверджуючі медичні документи, а також робились відповідні запити слідчим до медичного закладу.

Уповноважена особа ТУ ДБР у м. Хмельницькому у судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від ТУ ДБР у м.Хмельницькому надійшли матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 .

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Матеріалами перевірки за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення не спростовано його твердження про отримання 30.12.2020 копії зазначеного листа П-6334/14-01-02-20 від 02.12.2020, а відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою скаржником у встановлений ст. 304 КПК України десятиденний строк.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Посилання особи, яка подала скаргу, у тому числі в судовому засіданні на те, що слідчий не мав права звертатись із запитом до медичного закладу стосовно стану його здоров`я на підтвердження вчинення ним перевищення службових повноважень, не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.

Положеннями частини 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме під час здійснення досудового розслідування слідчим, дізнавачем надається оцінка всім здобутим під час його проведення доказів в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діянь.

Слідчі органи повинні застосовувати всі засоби, передбачені законом, для проведення ефективного розслідування.

Отже, такі дії слідчого свідчили про його спроби забезпечення здійснення швидкого й об`єктивного розслідування.

Щодо обставин, викладених у заяві про вчинення кримінальних правопорушень, про які ОСОБА_3 наголосив в судовому засіданні щодо незаконного, на його думку, звернення слідчого із рапортом від 16.11.2020, який став підставою для звернення із клопотанням до слідчого судді для встановлення строку ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя зазначає, що повноваження звернення з такого виду клопотанням визначені ст..290 КПК України.

Обґрунтованість звернення слідчого з таким клопотанням за погодженням з прокурором у силу ст.290 КПК України є предметом перевірки під час його розгляду слідчим суддею.

А тому оцінка учасником кримінального провадження наявності або відсутності обставин зволікання сторони кримінального провадження з ознайомленням з його матеріалами не може слугувати підставою для притягнення представників сторони обвинувачення до кримінальної відповідальності.

Аргументи особи, яка подала скаргу, щодо фальсифікації відносно нього кримінального провадження за ч. 4 ст. 296 КК України не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи ОСОБА_3 про можливе вчинення слідчим і прокурором злочину ґрунтуються на його суб`єктивній незгоді із діями представників сторони обвинувачення, які реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Зідно з вимогами ст. 94, 278 КПК України оцінка доказів у кримінальному провадженні та встановлення достатності підстав для повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій підозрюваного належать до виключної компетенції прокурора та слідчого, та в жодному випадку не пов`язані з суб`єктивним розсудом інших учасників процесу.

При цьому, у силу ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий та прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тобто, процесуальна діяльність вищевказаних суб`єктів владних повноважень в межах їх посадової дискреції не може бути підставою для їх кримінального переслідування.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_3 з посиланням на факт скасування ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року по справі № 132/2996/20 повідомленої ОСОБА_3 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, не свідчить про злочинний характер дій слідчого і прокурора під час здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

За наведених обставин, доводи особи, яка подала скаргу, щодо наявності у діях слідчого та прокурора кримінально караної поведінки є безпідставними.

Ініціювання кримінального переслідування особи, яка здійснює досудове розслідування у ньому та діє у межах повноважень суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

Твердження особи, яка подала скаргу про наявність у діях слідчого та прокурора ознак вчинення кримінального правопорушення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці обставин, про які йдеться у скарзі і зводяться до незгоди з прийнятими слідчим та прокурором процесуальними рішеннями у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000386.

Отже, під час розгляду заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, були відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР, що вказує на її необґрунтованість.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 214, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя