ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6272/20
Провадження № 1-кс/362/1525/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
інспектора СД ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. начальника СД Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000436 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
07.12.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання т.в.о. начальника СД Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 ,про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:007:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 232998728 від 18.11.2020 року, належить на праві приватній власності ОСОБА_6 , та обмежити користування, відчужування та розпорядження нею до часу встановлення фактичних обставин кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СД Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000436 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Слідчий в клопотанні вказав, що на даний час в органу досудового розслідування виникла потреба у арешті земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 232998728 від 18.11.2020 року, належить на праві приватній власності ОСОБА_6 , оскільки вказане майно фактично є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_7 , яка була ним придбана у ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 25.10.2007 року, яке посвідчено приватним нотаріусом. Йому повідомили, що сусіди, що на його земельну ділянку прибули невідомі особи, які сказали, що придбали вищевказану земельну ділянку, але він не продавав земельну ділянку.
Інспектор СД Васильківського ВП ОСОБА_3 в судовому засідання клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки потрібно запобігти можливості відчуження вказаної земельної ділянки третім особам.
Заслухавши дізнавача, вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за №0000436 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СД Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000436 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.3).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2007 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_7 придбав земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-7).
Згідно витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 232998728 від 18.11.2020 року земельна ділянка кадастровий номер :01:007:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка, належить на праві приватній власності ОСОБА_6 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п. 6 розділу 2.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 07.02.2014 року, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Враховуючи, що дізнавачем доведено необхідність застосування арешту, з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, отримання та збереження речових доказів, щодо вчинення кримінального правопорушення, виявлення осіб, що причетні до вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, проведення експертиз, а також з урахуванням того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також запобігання можливості відчуження вказаної земельної ділянки, визнано постановою інспектора СД Васильківського ВП ГУ НП в Київській області речовим доказом, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна, а відтак клопотання підлягає до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України,
по с т а н о в и в:
Клопотання т.в.о. начальника СД Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000436 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:007:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 232998728 від 18.11.2020 року, належить на праві приватній власності ОСОБА_6 , та обмежити користування, відчужування та розпорядження нею до часу встановлення фактичних обставин кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється проваджен ня, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.
Повний текст ухвали проголошено 16.12.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9