Провадження №: 1-кп/755/519/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання потерпілої ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004533 від 01 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:

Потерпіла ОСОБА_3 заявила клопотання про зміну місця зберігання речового доказу, а саме: грошових коштів в сумі 37621 ( тридцять сім тисяч шістсот двадцять одна ) гривня 50 (п`ятдесят) копійок, які зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, та які просить передати їй на відповідальне зберігання.
В судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений не заперечували проти задоволення клопотання про передачу речового доказу на відповідальне зберігання потерпілій.
Вислухавши думку учасників та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частина 1 ст. 100 КПК України передбачає, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з постанови слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 від 01 червня 2019 року грошові кошти в сумі 37 621 (тридцять сім тисяч шістсот двадцять одна гривня) 50 (п`ятдесят) копійок було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004533 від 01 червня 2019 року, та передано на зберігання в камери зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві.
Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, суд враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, суд вважає клопотання потерпілої обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Клопотання потерпілої ОСОБА_3 про зміну місця зберігання речового доказу та передачу його на відповідальне зберігання власнику задовольнити.
Речовий доказ, а саме: грошові кошти в сумі 37621 (тридцять сім тисяч шістсот двадцять одна гривня) 50 копійок, які зберігається в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити потерпілій ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України вона зобов`язана зберігати наданий їй речовий доказ у стані, придатному для використання у кримінальному провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: