СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/4933/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

Слідча суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту, накладеного ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.08.2017 у справі № 759/12111/17,

ВСТАНОВИЛА:
До Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту, накладеного ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.08.2017 у справі № 759/12111/17.

Дане клопотання адвокат обґрунтовує тим, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.08.2017 у справі № 759/12111/17 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 , подане у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2016 за № 0009201, зокрема, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6 . Кримінальне провадження, у межах якого було накладено арешт на вказану квартиру, розслідується вже понад 4 роки, однак, органами досудового розслідування не доведено належними та допустимими доказами факт того, що арештоване майно є процесуальним доказом наявності події злочину. Підозра у даному кримінальному провадженні будь-якій особі не пред`являлася, досудове розслідування здійснюється з 2016 року і до сьогоднішнього дня було достатньо часу для встановлення об`єктивних обставин вчинення злочину, проте, оскільки цього не відбулося, то подальше втручання у права власника майна є порушенням його прав, що обмежують власника у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, а відповідно таке обмеження є надмірним тягарем для заявника та станом на теперішній час є недоцільним.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав з підстав наведених у ньому та просив задовольнити. Крім того, зазначив, що відповідно до положень ст. 642 КПК України з клопотанням про накладення арешту майна мав звертатися прокурор, а не слідчий.

У судовому засіданні прокурор, позицію якого підтримав потерпілий, просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оглянувши матеріали кримінального провадження, надані прокурором, та матеріали справи № 1-кс/759/2758/17 (№ 759/12111/17), вислухавши пояснення адвоката, прокурора та потерпілого, слідча суддя дійшла такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відтак, КПК України надає суду першої інстанції вичерпний перелік повноважень при розгляді питання про скасування арешту майна, в частині перевірки підстав щодо наявності чи відсутності потреби в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а також підстав щодо обґрунтованості вжиття такого заходу.
У судовому засіданні встановлено, що СВ Святошинським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2016 за № 0009201, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11.08.2017 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на час досудового розслідування та судового розгляду на нерухоме майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з вказаною ухвалою слідчого судді арешт на майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості його відчуження або пошкодження, або запобігання іншим тяжким наслідкам, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Вказана квартира постановою слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 13.07.2017 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, яка на день розгляду клопотання є чинною.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України а рештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, прокурора яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому, накладення арешту на нерухоме майно не є припиненням права власності на них або позбавленням таких прав і жодним чином не обмежує реалізацію власником правомочностей щодо володіння та користування цим майном, окрім права розпоряджатися ним. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності, яке полягає у тимчасовій забороні відчужувати майно, що за своєю сутністю є найменш обтяжливим способом арешту та не призведе до порушення конституційних прав особи, яка ним володіє. Отже, таке обмеження є розумним і співмірним з огляду на завдання кримінального провадження.

З урахуванням досліджених обставин, в цьому кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи. Відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відтак, у даному випадку відсутні підстави вважати, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

На підставі наведеного, слідча суддя дійшла до переконання, що заявником не було доведено наявності правових підстав для скасування арешту майна, оскільки арештоване майно є речовим доказом в кримінальному провадженні, а тому в цілях подальшого безперешкодного та своєчасного проведення досудового розслідування, в задоволенні клопотання заявника слід відмовити.
Щодо твердження адвоката про те, що під час постановлення ухвали від 11.08.2017 слідчим суддею не перевірено дотримання слідчим вимог ст. 642 КПК України, то слід зазначити, що відповідно до вимог КПК України суд першої інстанції не наділений повноваженням щодо перевірки ухвали слідчого судді в цій частині.

Керуючись ст. 98, 170, 174, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту, накладеного ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.08.2017 у справі № 759/12111/17, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголосити 28 грудня 2020 року о 13 год. 45 хв.

Слідча суддя: ОСОБА_1