Справа № 2033/1-83/11
Провадження № 1/645/3/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
підсудного - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, що має вищу освіту, розлученого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.189, ч.2 ст. 162, ч.3 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказана кримінальна справа.
Суд, враховуючи положення розділу ІІІ КПК України (в редакції 1960 року), почав провадження по кримінальній справі із проведення попереднього розгляду для з`ясування питань, регламентованих ст.237 КПК України.
У попередньому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, посилаючись на те, що обвинувальний висновок складений у відповідності з вимогами КПК України, підстав для закриття справи або її зупинення не має, територіальна підсудність визначена правильно.
Захисник обвинуваченого щодо призначення справи до судового розгляду заперечував, просив з мотивів неповноти, неправильності досудового слідства повернути справу прокурору для організації досудового розслідування, зазначаючи, що під час досудового розслідування органами досудового слідства було допущено ряд порушень, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, письмове клопотання залучено до справи.
Підсудний підтримав заявлене клопотання захисника.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника заперечував, посилаючись на те, що підстав для повернення справи прокурору для організації проведення досудового слідства не має, перевірка доводів сторони захисту є предметом судового розгляду.
Також захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на підписку про невиїзд або поруку. В обґрунтування клопотання зазначалося, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. 26.11.2020 року обвинувачений ОСОБА_4 самостійно з`явився до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, після чого був затриманий. ОСОБА_4 має гострі хронічні захворювання шлунку, зазнавав хірургічного втручання/оперування у м. Донецьк та останні декілька років лікувався у медичних закладах на території Криму. 27.11.2020 року захисником в порядку, передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» складено протокол фіксації скарг затриманого, зі змісту якого вбачаються скарги ОСОБА_4 на грижу в області поясничного відділу, гостри болі. ОСОБА_4 має вищу юридичну освіту, є колишнім працівником органів внутрішніх справ, капітаном поліції, оперуповноваженим відділу боротьби з організованою групами і злочинними організаціями УБОЗ ГУ в Харківській області. Відповідно до службових характеристик, подань, атестаційних документів, характеризується позитивно. Підсудний професійно займався боксом, був бронзовим призером чемпіонату Європи, користується великою повагою серед тренерського складу з боксу. Захисник вказував, що на даний час є всі підстави стверджувати, що обвинувачений не має будь-якого наміру переховуватися від суду та правоохоронних органів, оскільки самостійно з`явився до Немишлянського ВП ГУНП, має хронічні захворювання, які майже неможливо лікувати в умовах слідчого ізолятора, має реєстрацію та постійне місце проживання у м. Харкові, позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не має можливості та потреби впливати на свідків, до кримінальної відповідальності не притягався, має позитивні характеристики.
Заявлене клопотання підтримано підсудним.
Прокурор заперечувала проти зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 , зазначаючи, що останній тривалий час знаходився у розшуку.
Потерпілі в попереднє засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляд справи своєчасно та належним чином.
Заслухавши прокурора, захисника, підсудного, перевіривши обвинувальний висновок, підстави зміни запобіжного заходу, суд приходить до наступного.
Органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, призначений наказом №247 о/с від 17.07.2008 року начальника ГУМВС України в Харківській області на посаду оперуповноваженого УБОЗ ГУМВС України в Харківській області, маючи спеціальне звання капітана міліції, будучи працівником правоохоронного органу, 22.11.2008 року, приблизно о 18:00 год., знаходячись у громадському місці, в приміщенні кафе «Смак», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, 94, перебуваючи у нетверезому стані, виражаючись нецензурною лайкою, грубо порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та нехтуючи існуючими нормами моралі, намагаючись самоствердитись за рахунок приниження оточуючих осіб. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на здійснення хуліганських дій, пов`язаних з особливою зухвалістю та виключним цинізмом, за межами приміщення вищевказаного кафе, ОСОБА_4 вийшов на вулицю та в порушення вимог інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, заряджених резиновими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом №622 від 21.08.1998 МВС України, здійснив 2 постріли з пістолету «Форт-12Р», який є спеціальним засобом для спричинення тілесних ушкоджень, в сторону проїзної частини та автомобіля марки «MercedesGL» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи при цьому створення реальної загрози для життя та здоров`я громадян.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, із застосуванням спеціально пристосованого предмету для спричинення тілесних ушкоджень.

Крім того, 30.04.2009 року в період часу з 12:00 до 13:00 години на перехресті 2-го Орловського в`їзду та вулиці Зернової, 2-А в місті Харкові, на прилеглій території до прохідної елеватора ДП ДАК «Хліб України» ТЗП, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленими співробітниками міліції, отримав дані від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про наявність боргових зобов`язань у ТОВ «Центр агропромислових інвестицій «Кредит-Агро», керівником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перед ТОВ «Валтар-Агро», директором якого є ОСОБА_7 , сприймаючи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , представниками ТОВ «Центр агропромислових інвестицій «Кредит-Агро», використовуючи факт наявності грошової заборгованості на загальну суму 252943,70 грн. ТОВ «Центр агропромислових інвестицій «Кредит-Агро» перед ТОВ «Валтар-Агро», умисно, протиправно, з корисливих мотивів пред`явив останнім вимогу про те, щоб ОСОБА_8 , передав йому грошові кошти в розмірі 1 млн. грн., що не передбачено наявними господарсько-правовими зобов`язаннями між вказаними суб`єктами господарювання, погрожуючи в іншому випадку позбавленням життя ОСОБА_8 .

Вищевказана погроза позбавлення життя ОСОБА_8 супроводжувалась демонстрацією невстановленим співробітником міліції кобури з вогнепальної зброї, що сприймалось ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як реальна погроза життю та здоров`ю ОСОБА_8 з боку ОСОБА_4 та невстановленого співробітника міліції, в результаті чого у ОСОБА_8 склалось уявлення про те, що якщо він виконає пред`явлені в його адресу вимоги з боку ОСОБА_4 , то погроза ним буде реалізована.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст. 189 КК України, як вимога про передачу чужого майна в особливо великому розмірі з погрозою вбивства, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Окрім цього, ОСОБА_4 14.12.2009 року в період часу з 18:00 години до 20:00 години умисно, незаконно, порушуючи конституційне право ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на недоторканість житла за адресою: АДРЕСА_2 , проник у вказане житло, яке належить на праві власності ОСОБА_12 на підставі договору дарування, серії ВКІ №221088, застосовуючи відносно останньої насилля, яке виражалось в нанесенні легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком №6653-ая109 від 27.12.2009 судово-медичної експертизи, а також погрожуючи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в подальшому насильницьких дій.

Дії ОСОБА_4 органом досудовго слідства кваліфіковані за ч.2 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи із застосуванням насилля, а також погрозою його застосування.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на посягання на авторитет органів державної влади, ОСОБА_4 в період часу з 14.12.2009 року по 15.12.2009 року, точного часу слідством не встановлено, за місцем мешкання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, незаконно, таємно заволодів паспортом громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданого 29.09.2005 Орджонікідзевським РВ ХДУ ГУМВС України в Харківській області, на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспортом громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_3

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст. 357 КК України, а саме незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншими важливими особистими документами.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України (в редакції 1960 року) завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.
Стаття 64 КПК України (в редакції 1960 року) визначає, що при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; характер і розмір шкоди, завданої злочином.
Згідно зі ст.223 КПК України (в редакції 1960 року) після закінчення слідства і виконання вимог статей 217-222 цього Кодексу слідчий складає обвинувальний висновок. Обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання. При посиланні на докази обов`язково зазначаються аркуші справи. В резолютивній частині наводяться відомості про особу кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред`явленого обвинувачення з зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.
Відповідно до ст.228 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, одержавши від слідчого справу з обвинувальним висновком, зобов`язаний перевірити:
1) чи мала місце подія злочину;
2) чи має діяння, яке ставиться у вину обвинуваченому, склад злочину;
2-1) чи були додержані під час провадження дізнання і досудового слідства вимоги цього Кодексу про забезпечення права підозрюваного і обвинуваченого на захист;
3) чи немає в справі обставин, що тягнуть за собою закриття справи згідно з статтею 213 цього Кодексу;
4) чи пред`явлено обвинувачення по всіх установлених злочинних діях обвинуваченого;
5) чи притягнуті як обвинувачені всі особи, що викриті у вчиненні злочину;
6) чи правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за статтями кримінального закону;
7) чи додержано вимог закону при складанні обвинувального висновку;
8) чи правильно обрано запобіжний захід;
9) чи вжито заходів до забезпечення відшкодування збитків, заподіяних злочином, і можливої конфіскації майна;
10) чи виявлено причини та умови, які сприяли вчиненню злочину, і чи вжито заходів до їх усунення;
11) чи додержано органами дізнання або досудового слідства всіх інших вимог цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст.246 КПК України (в редакції 1960 року) суд у попередньому засіданні повертає справу на додаткове розслідування у випадках:
1) істотної неповноти або неправильності проведеного дізнання чи попереднього слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні;
2) істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону;
3) наявності в справі підстав для пред`явлення притягнутій до відповідальності особі обвинувачення, яке їй до цього не було пред`явлено;
4) наявності підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, коли окремий розгляд справи про них неможливий;
5) неправильного роз`єднання або об`єднання справ.
При поверненні справи на додаткове розслідування суд зобов`язаний зазначити в ухвалі, які саме обставини повинні бути з`ясовані при додатковому розслідуванні і які слідчі дії при цьому повинні бути проведені.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до статті 22 КПК України (в редакції 1960 року), прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як та обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Як вбачається зі змісту та суті статті 132 КПК України (в редакції 1960 року) - «постанова про притягнення як обвинуваченого» та статті 223 КПК України 1960 року - «обвинувальний висновок», обвинувачення має бути конкретним і зокрема містити час, місце, способи вчинення злочину.
Зазначені обставини вчинення злочину підлягають встановленню у ході провадження досудового слідства.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 р., аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення)це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Складення обвинувального висновку прокурором, слідчим є офіційним доведенням обвинуваченому твердження про вчинення особою кримінального правопорушення.
Так, в обвинувальному висновку ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, його дії органом досудового слідства кваліфіковані, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, із застосуванням спеціального пристосованого предмета для спричинення тілесних ушкоджень.
Проте, всупереч вимога кримінального законодавства, в обвинувальному висновку, не зважаючи на вищевказану кваліфікацію не розкрито змісту, яким чином ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України з винятковим цинізмом, оскільки винятковий цинізм це демонстративна зневага щодо норм моральності, груба непристойність (публічне оголення, знущання над хворими, немічними особами, які перебувають у безпорадному стані та інше).
Крім того в якості кваліфікуючої ознаки ч.4 ст. 296 КК України, органом досудового розслідування зазначено із застосуванням спеціально пристосованого предмета для спричинення тілесних ушкоджень. Так, іншими предметами, спеціально пристосованими для завдання тілесних ушкоджень, слід вважати не тільки, заздалегідь спеціально оброблені і пристосовані для цих цілей предмети, ними можуть бути і будь-які предмети, що не піддавалися ніякій обробці, але були заздалегідь заготовленого винним для використання з метою спричинення тілесних ушкоджень.
Застосування зброї та інших предметів слід визнавати не тільки їх реальне умисне застосування для спричинення тілесних ушкоджень, а й у разі, коли виникає ситуація реальної загрози спричинення шкоди здоров`ю потерпілого. Обов`язковою умовою наявності застосування зброї чи інших предметів як ознаки цього виду хуліганства є спрямованість їх на спричинення шкоди здоров`ю людей. Вчинення хуліганських дій з використанням таких предметів для пошкодження майна, не утворює складу цього виду хуліганства.
Тобто, всупереч вимогам кримінального законодавства, органом досудового слідства в обвинувальному висновку при формулюванні обвинувачення, при зазначенні події та обставин вчинення кримінального правопорушення, відсутній виклад фактичних обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню в ході судового розгляду, відсутнє виклад обставин щодо виняткового цинізму та яким чином ОСОБА_4 заздалегідь підготував для використання «Форт-12Р» з метою спричинення тілесних ушкоджень.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України та його дії кваліфіковані органом досудового розслідування, як вимога про передачу чужого майна в особливо великих розмірах, з погрозою вбивством, вчиненою за попередньою змовою групою осіб.
По-перше, органом досудового слідства всупереч КК України не містить посилання на вимагання.
По-друге, органом досудового слідства в обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_4 пред`явив вимогу про передачу грошових коштів в розмірі 1 млн. грн.
У примітці до ст. 185 КК України, зазначалося, що у статтях 185-187 та 189-191 Кримінального Кодексу в особливо великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Неоподаткований мінімум доходів громадян на 2009 рік (на час вчинення кримінального правопорушення) становив 302,50 грн., шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян дорівнював 181 500 грн., тоді як дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за 2 ст. 189 КК України, але саме ч.4 ст. 189 КК України передбачає покарання за вимагання, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.
В даному випадку формулювання обвинувачення очевидно не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення.
В обвинувальному висновку відсутній розмір шкоди, завданої потерпілому кримінальними правопорушеннями в грошовому еквіваленті (гривні). Обвинувальний висновок містить тільки посилання на вимогу ОСОБА_4 щодо передачі йому 1 млн. грн..
По-третє, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 189 КК України передбачає тільки прямий умисел, корисливі мотив та мету. Корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний. В обвинувальному висновку тільки формально вказано, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 189 КК України з корисних мотивів, не розкрито суті корисливих мотивів останнього та відсутнє посилання на корисливий мету ОСОБА_4 ..
Крім того, обвинувальний висновок в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення за ч.2 ст.189 КК України не містить визначення часу та місця вчинення ОСОБА_4 дій щодо попередньою змови з іншою особою, які утворюють склад інкримінованих йому дій, тобто, не вказано об`єктивної сторони злочину, в якому органом досудового слідства обвинувачує ОСОБА_4 , а саме: конкретний час, місце вступу останнього в попередній зговір з іншим працівником міліції.
Ч.2 ст. 189 КК України передбачає кваліфікуючу ознаку вимагання з погрозою вбивством. Тому, важливою ознакою складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, є застосування погрози, залякування потерпілого та прагнення до того, щоб у потерпілого склалося переконання про реальність, дійсність реалізації цієї погрози, якщо він не виконає пред`явленої вимоги.
Проте, в обвинувальному висновку вказується, що погроза позбавлення життя ОСОБА_8 супроводжувалася демонстрацію невстановленим працівником міліції кобури з вогнепальною зброю, що сприймалося ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як реальна погроза життю та здоров`ю ОСОБА_8 .. Далі в обвинувальному висновку вказується, що у ОСОБА_8 склалося враження якщо він не виконає вимоги ОСОБА_4 , то погроза буде реалізована. Але в обвинувальному висновку при викладені обставин вчинення злочину, не зазначено, яким чином ОСОБА_8 стало відомо про погрози його життю, здоров`ю, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку демонстрація кобури з вогнепальною зброєю невстановленим працівником міліції здійснювалася ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..
Також органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.162 КК України, як незаконне проникнення в житло особи із застосуванням насилля, а також з погрозою його застосування.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України характеризується прямим умислом, винна особа усвідомлює, що порушує недоторканість житла громадян і бажає вчинити такі дії. Мотиви і мета цього кримінального правопорушення можуть бути різними, але з`ясування мотивів дозволяє відмежувати дане кримінальне правопорушення від самоправства (ст. 356 КК України). Органом досудового слідства в обвинувальному висновку не зазначені мотиви та мета, вчинення цього кримінального правопорушення.
Необхідно зауважити, що кваліфікуючою ознакою ч.2 ст. 162 КК України є також погроза застосування насильства. При цьому, погроза застосування насильства полягає у залякуванні потерпілого застосуванням до нього фізичного насильства і має бути реальною.
Всупереч вимогам Закону, обвинувальний висновок не містить посилання про залякування потерпілих застосуванням до них насильства, яке потерпілі сприймали як реальне. В обвинувальному висновку тільки формально зазначено, що ОСОБА_4 погрожував потерпілим в майбутньому застосуванням насильницьких дій.
Дії ОСОБА_4 , органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.
Суб`єктивна сторона вищевказаного кримінального правопорушення передбачає обов`язкову ознаку корисливий мотив або інші особисті інтереси. Обвинувальний висновок не містить посилання на корисливий мотив або інші особисті інтереси ОСОБА_4 при вчиненні даного кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII, який набрав законної сили 01.07.2020, обвинувальні акти у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Згідно положень ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції 01.07.2020 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, тому діяння, передбачене ч.3 ст. 357 КК України, є кримінальним проступком.
Главою 25 КПК України (в ред. 2012 року) визначено особливості досудового розслідування кримінальних проступків. Відповідно до ст. 299 КПК України ( в ред. 2012 р.) запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований до особи, підозрюваної або обвинуваченої у вчинені кримінального проступку.
Отже, внесені Законом зміни мають як кримінально-процесуальні, так і кримінально-правові наслідки.
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 не розпочато.
Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за ч.3 ст.357 КК України відноситься до кримінальних проступків, не є злочином.
За таких обставин справа підлягає поверненню прокурору, у тому числі, для проведення додаткового досудового розслідування з урахуванням Закону№2617-VIII.
Норма частини 1 статті 246 КПК України передбачає, що при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням інших учасників судового розгляду своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
У п. 51 рішення ЕСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено: «Суд також нагадує, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).
Як роз`яснив пленум Верховного суду України в своїй постанові №2 від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування" відповідно до ст.246 КПК України суддя при попередньому розгляді кримінальної справи вправі з власної ініціативи повернути її на додаткове розслідування лише у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК, без усунення яких вона не може бути призначена до судового розгляду.
Таким чином, під час досудового розслідування у кримінальній справі, органом слідства були допущені такі порушення вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Оскільки, усунення виявлених порушень потребує проведення слідчих дій, суд приходить до висновку, що клопотання захисника за вказаних ними підстав підлягає задоволенню.
Згідно статті 16-1 КПК України, на суд покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві слідчим органам.
Суд, в судовому засіданні, позбавлений можливості з дотриманням процесуальної природи судового розгляду усунути вказані порушення вимог закону, оскільки у справі належить здійснити цілий комплекс слідчих дій, що суперечить процесуальній природі судового розгляду.
Допущені порушення вимог КПК України є істотними і такими, без усунення яких дана кримінальна справа не може бути призначена до судового розгляду.
Враховуючи стадію попереднього розгляду кримінальної справи, слід зазначити, що висновки суду про порушення вимог кримінально-процесуального закону, без усунення яких кримінальна справа не може бути призначена до судового розгляду, ґрунтуються виключно на процесуальних документах досудового слідства, які не є доказами в розумінні положень ст. 65 КПК України, а тому посилання на них є можливим без їх огляду та оголошення в судовому засіданні.
При цьому, висновки суду не базуються на змісті показань підсудного, потерпілих або свідків, а тому вирішення клопотання про направлення справи на додаткове розслідування не є передчасним.
Приймаючи зазначене рішення суд виходить з принципу верховенства права, який є принципом демократичного суспільства, а людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Принцип верховенства права закріплений і гарантується статтею 8 Конституції України, яка є нормою прямої дії. На необхідність дотримання принципу верховенства права неодноразово наголошувалось в численних рішеннях Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства.
Додатково, суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме на даній стадії, коли даним складом суду не досліджувались усі інші докази, зібрані в ході досудового слідства, з метою подальшого не затягування розгляду справи, строк розгляду якої виходить за рамки визначеного критерію «розумності», необхідно прийняти рішення про повернення справи на додаткове розслідування.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що направлення кримінальної справи на додаткове розслідування забезпечить дотримання принципу повноти та об`єктивності розгляду справи, дотримання прав підсудного, у зв`язку з чим, матеріали кримінальної справи необхідно повернути для додаткового розслідування.
Обвинувальний висновок затверджений в.о. прокурора міста Харкова, проте відповідно до ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, з відповідними змінами, систему прокуратури України становлять:

1) Офіс Генерального прокурора;

2) обласні прокуратури;

3) окружні прокуратури;

5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

При цьому підсудний ОСОБА_4 , згідно даних які містяться в обвинувальному висновку був призначений приказом № 247 о/с від 17.07.2008 року начальника ГУМВС України в Харківській області на посаду оперуповноваженого УБОЗ ГУМВС України в Харківській області.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про повернення прокурору Харківської області обвинувального висновку для проведення додаткового розслідування.
Повертаючи справу на додаткове розслідування, суд зобов`язаний вирішити питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Пунктом 9 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року) встановлено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.07.2010 року змінено підсудному ОСОБА_4 міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.07.2010 року оголошено ОСОБА_4 у розшук.
Згідно повідомлення від начальника Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_17 , на даний час ОСОБА_4 перебуває під вартою на підставі постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.07.2010 року.
При вирішенні клопотання суд приймає до уваги положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків утримання під вартою» № 4 від 25.04.2003, взяття під варту є найбільш суровим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявних підстав вважати, що інші (менш сурові) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 2 ст. 148 КПК України, і його належної поведінки.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що підсудний ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, поряд з цим рішення по справі не прийнято, винуватість підсудного не доведена. Підсудний має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 дане житло належить ОСОБА_4 на праві власності, про що свідчить Інформаційна довідка № 234677454 від 30.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, надана захисником.
Як пояснив ОСОБА_4 йому не було відомо, що постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.07.2010 року він знаходився у розшуку. 26.11.2020 року добровільно з`явився до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області. Також підсудний пояснив, що обов`язується з`являтися за першою вимогою до органу досудового розслідування та суду, не перешкоджати встановленню істини по справі.
У зв`язку з вищенаведеним суд, вважає за доцільне задовольнити клопотання захисника підсудного та змінити підсудному ОСОБА_4 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд поклавши на підсудного обв`язки: 1) не відлучатися із зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора, слідчого або суду;
2)повідомляти прокурора, слідчого або суд про зміну свого зареєстрованого місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , якщо він порушить дану ним підписку про невиїзд, то вона може бути замінена на більш суворий запобіжний захід.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.237, 240, 244, 246, 253 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 189, ч. 2 ст. 162, ч.3 ст. 357 КК України повернути прокурору Харківської області, для проведення додаткового розслідування, з урахуванням підстав, викладених у даній постанові, а також з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII.

Клопотання захисника підсудного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.
Змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з тримання під вартою на підписку про невиїзд з місця реєстрації: АДРЕСА_1 , звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.
Покласти на підсудного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , обов`язки:
1) не відлучатися із зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора, слідчого або суду;
2)повідомляти прокурора, слідчого або суд про зміну свого зареєстрованого місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , якщо він порушить дану ним підписку про невиїзд з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , то вона може бути замінена на більш суворий запобіжний захід.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя -