Дата документу 18.08.2020 Справа № 335/6339/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6339/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1300/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ясна Поляна Веселівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, реєстрації місця проживання не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
17 жовтня 2018 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробуванням на 3 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

потерпілого ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 травня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 місяців.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили постановлено залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 14 травня 2019 року по 27 травня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертиз 1413 грн 09 коп.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суд першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що протокол огляду місця події від 14 травня 2019 року є недопустимим доказом по справі, оскільки судом не було взято до уваги те, що в протоколі огляду місця події немає інформації щодо розміру пройому, який утворився від віджиму решітки на вікні, а в подальшому не проведено жодної слідчої дії на предмет фізичної можливості ОСОБА_6 проникнути у вказаний отвір, не підтверджена можливість останнього віджати решітку на вікні. Крім того, апелянт зазначив про те, що відстань від землі до вікна становить приблизно 2 м, зріст обвинуваченого не більше 1,79 м, що унеможливлює видавлювання обвинуваченим вікна без наявності будь-якої опори під ним.

Також в протоколі огляду немає інформації про будь-які сліди взуття в квартирі, на підвіконні та власне вікні. Вказані обставини, на думку апелянта, додатково підтверджують ту обставину, що ОСОБА_11 не проникав до квартири.

Таким чином, протокол огляду місця події є неналежним доказом з огляду і на те, що під час вказаної слідчої дії не був присутній адвокат обвинуваченого, що є порушення права останнього на захист.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення 14 травня 2019 року огляду місця події в домоволодінні. Отже, проведений органами досудового розслідування огляд місця події, на думку апелянта, був фактично обшуком ОСОБА_6 , який згідно з приписами ч.2 ст.234 КПК України, здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді.

Крім того, проведення огляду місця події до внесення відомостей до ЄРДР є законним лише у разі наявності інформації про вчинення кримінального правопорушення, зафіксованої у процесуальній формі.

Дані експертизи №1-271 від 24 травня 2019 року не підтверджують той факт, що ОСОБА_6 проникав до квартири потерпілого.

Слідчі при проведенні огляду місця події оформили його результати та приїхали до Вознесенівського ВП для складання протоколу затримання особи лише за 10 хвилин, що є дуже малоймовірним, тоді як свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 змогли прибути до місця події лише протягом від 30 до 20 хвилин, а слідчо-оперативна група, яка розпочала огляд місця події, лише через 40 хвилин після затримання обвинуваченого (22 година 40 хвилин).

Свідки, які є поліцейськими, у судовому засіданні зазначили про одну й ту саму подію, а саме те, що бачили особисто, як ОСОБА_6 вилазить з вікна, однак останній не міг вилазити з вікна протягом тривалого часу. Також незрозумілою є та обставина, яким чином усі троє поліцейських з`явились на місце події одночасно, в один і той самий час, адже свідок ОСОБА_14 зазначив, що він патрулював коли прийшов виклик про проникнення, свідок ОСОБА_15 зазначив, що був отриманий виклик на планшет і останній приїхав до місця події. Але, в матеріалах справи взагалі відсутня інформація, звідки взагалі їхали поліцейські на виклик, і чи могли вони приїхати на місце події одночасно в один і той самий момент, щоб побачити саме як обвинувачений вилазить з вікна.

Вказані свідчення взагалі не можна брати до уваги, адже досудовим слідством взагалі не було надано до суду відеозапис з нагрудних камер свідків-поліцейських, які повинні були фіксувати всю процедуру. Також не було надано відеозапис з відеорегістратора поліцейського автомобіля, який працює в автоматичному режимі, та який міг підтвердити ті пояснення, які надавались вищевказаними свідками.

Слід критично ставитись до показань вказаних осіб, адже вони в певній мірі є зацікавленими у певному результаті, адже є добре знайомими потерпілого, який працює в поліції.

Таким чином, на думку апелянта, показання свідків є нелогічними, непослідовними і не узгодженими між собою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

При вилученні каблучки не було проведено жодної експертизи на предмет наявності на ній будь-яких відбитків, які могли бути ідентифіковані з обвинуваченим, натомість була проведена лише експертиза № 6-202 від 23 травня 2019 року, яка містила лише опис каблучки та її пробу. Хоча обвинувачений про це заявляв на досудовому слідстві.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавленні волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи рішення про визначення строку покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків, суд призначив останньому надмірно м`яке покарання.

Зокрема, судом при обранні виду та міри покарання враховано вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у період випробувального терміну, призначеного за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року, відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та позицію потерпілого щодо міри та ступеню покарання.

Однак, як убачається з прийнятого судом рішення, оцінка даним, які характеризують особу ОСОБА_6 , надана формальна.

Так, судом першої інстанції не в достатній мірі враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, належних висновків для себе не зробив, не працевлаштувався та вчинив нове кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, під час іспитового терміну.

Зазначені вище обставини свідчать про суспільну небезпеку ОСОБА_6 , відсутність у останнього будь-якого бажання ставати на шлях виправлення та те, що скоєння кримінальних правопорушень є єдиним джерелом доходу обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник - адвокат ОСОБА_8 зазначив, що під час розгляду провадження у суді, сторона обвинувачення не довела обставин, необхідних для того, аби встановити, що ОСОБА_6 вчинив дії, які можна кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України.

Тобто, призначення покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції є незаконним та протиправним, а твердження прокурора щодо його м`якості та вимоги про призначення більш жорсткого покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з вироком суду, 14 травня 2019 року, приблизно о 21 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом проникнення у житло, з метою особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи біля будинку № 139 по бульвару Гвардійському у м.Запоріжжя, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, із застосуванням сили за допомогою ніг та рук, віджав решітку на вікні першого поверху та у подальшому відкривши метало-пластикове вікно, шляхом надавлювання, проник до приміщення квартири АДРЕСА_2 . В подальшому, перебуваючи в одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 викрав чоловічу каблучку з жовтого та білого золота з візерунком, чорного кольору та камінцем, проби 585, вагою 7.03 грам, вартістю 3039 грн, що належить ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 покинув приміщення квартири через вікно, після чого був затриманий працівниками поліції.
Заслухавши доповідь судді;

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 ;
прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухваленні нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не визнав свою вину та пояснив, що 14 травня 2019 року, коли він ввечері повертався з побачення з дівчиною додому повз будинку по АДРЕСА_3 , його затримали працівники поліції, звинуватили його в тому, що він проник у квартиру на першому поверсі. Його підвели до вікна квартири на першому поверсі, яке було відкрите, решітка відігнута, його оглянули, вдягли на нього кайданки, вилучили його мобільний телефон, викликали слідчо-оперативну групу, потерпілого, який оглянув квартиру та спочатку говорив, що у квартирі нічого не пропало, а потім через деякий час сказав, що пропала чоловіча каблучка. Його автомобілем патрульної поліції відвезли до Вознесенівського ВП, де його оглянули та вилучили з карману його спортивних штанів каблучку, яку, як він вважає, йому у службовому автомобілі підкинули працівники поліції.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.
Так, потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює поліцейським служби поліції. 14 травня 2019 року він перебував на службі. Його покликав колега та повідомив, що до його квартири проник злодій. Він приїхав за місцем свого мешкання до будинку АДРЕСА_3 . Там під вікном його квартири знаходилися працівники поліції, які затримали хлопця. Одна частина пластикового вікна кімнати його квартири була відкрита, металеві решітки розсунуті. Він разом зі слідчо-оперативною групою оглянули квартиру та він встановив пропажу обручки, яка лежала у нього на письмовому столі у спальні. На столі були сліди від взуття. При ньому обвинуваченого не оглядали. Як стало йому відомо, викрадену каблучку вилучили у обвинуваченого у Вознесенівському ВП. Поліцейські знімали відбитки слідів злочину. Каблучку йому повернули працівники поліції.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона є поліцейським Вознесенівського ВП. 13 травня 2019 року приблизно о 21:30 годині, надійшов виклик заявника ОСОБА_17 про проникнення до житла в квартиру у будинку АДРЕСА_3 . При огляді території вона бачила, як обвинувачений вилазив з вікна квартири на першому поверсі, при цьому присвічував мобільним телефоном. Була викликана слідчо-оперативна група, яка вилучила у обвинуваченого каблучку.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що під час патрулювання 14 травня 2019 року о 21:40 годині був отриманий виклик про проникнення у квартиру по АДРЕСА_3 . Під`їхавши за адресою, побачив, як невідомий чоловік вилазив з вікна квартири на першому поверсі. Металева решітка на вікні була відігнута. Його було затримано. Цим чоловіком був обвинувачений. При поверхневому огляді у правій кишені штанів обвинуваченого був предмет, який за формою був схожий на каблучку. Він був присутнім під час вилучення каблучки у обвинуваченого у Вознесенівському ВП.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він працює поліцейським Вознесенівського ВП. 14 травня 2019 року був отриманий виклик на планшет про проникнення в квартиру по АДРЕСА_3 . Під`їхавши за адресою, він бачив як обвинувачений ОСОБА_18 вилазив з вікна квартири на першому поверсі, яке було відкрите, металева решітка відігнута. Обвинуваченого ОСОБА_18 було затримано та була викликана слідчо-оперативна група, яка у Вознесенівському ВП вилучила у нього обручку.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що 14 травня 2019 року ввечері він стояв біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 та бачив, як чоловік заліз у вікно квартири на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , та світив у квартирі ліхтариком. Він викликав поліцію та дочекався поліцейських. Поліцейські пішли до вікна тієї квартири, на яку він вказав, а він пішов додому.
Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка.
Так, згідно з протоколом огляду місця події від 14 травня 2019 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , об`єктом огляду є вікна квартири АДРЕСА_2 , які виходять на подвір`я вказаного будинку та розташовані на першому поверсі з правої сторони від під`їзду №1. Третє вікно від під`їзду відчинене. На вікні є металева решітка, яка знизу розігнута. У кімнаті №2 біля столу розміщене вікно, яке відчинене. На ньому з торцевої частини знизу наявні пошкодження у вигляді натиску (відгину). Під час огляду були вилучені папілярні сліди з шафи кімнати №2, сліди структури матеріалу, зліпки слідів знаряддя злому з вікна, з металевої решітки, які постановою від 15 травня 2019 року визнані речовими доказами.
Відповідно до протоколу затримання від 14 травня 2019 року, за участю захисника обвинуваченого, о 22:00 годині затримано ОСОБА_6 .. В ході огляду у затриманого вилучені: мобільний телефон Apple Iphone X в корпусі білого кольору, каблучку жовтого кольору із узором чорного кольору та камінцем, кросівки чорного кольору 42 розміру з написом «N» на бокових частинах, які визнані речовими доказами.
Згідно з протоколом огляду від 15 травня 2019 року, оглянуто чоловічу каблучку з жовтого та білого золота, з узором чорного кольору та камінцем, 585 проби, 7,03 грама. Відповідно до чеку ПП ОСОБА_20 , вартість каблучки становить 3039 грн.
Згідно з протоколом огляду від 16 травня 2019 року, було оглянуто мобільний телефон Apple Iphone X в корпусі білого кольору, який має пошкодження на задній панелі у вигляді тріщини, та функцію ліхтарика, який було вилучено у обвинуваченого при його затриманні.
Згідно з висновком експерта №1-271 від 24 травня 2019 року сліди папілярних узорів рук розмірами по вісях 10х19 мм, 12х16 мм, вилучені 14 травня 2019 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 , придатні для ідентифікації особи. Слід папілярного узору руки розмірами по вісях 9х19 мм, вилучений там же, не придатний для ідентифікації особи.
Згідно з висновком експерта №6-202 від 23 травня 2019 року, надана на дослідження каблучка з металу жовтого кольору (печатка), яка має декор у вигляді сферичної вставки безбарвного кольору та графічне зображення, нанесене барвником чорного кольору, виготовлена зі сплаву на основі золота, срібла та міді, маса виробу складає 7,0378 г.
За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про недоведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також про невстановлення судом достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого, оскільки зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає, що зібрані у провадженні докази є належними, допустимими та достатніми, та у своїй сукупності повністю підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв крадіжки, а просто проходив повз вікна квартири потерпілого, спростовується дослідженими судом доказами.
Зауваження сторони захисту про те, що не проведено жодної слідчої дії на предмет фізичної можливості ОСОБА_6 проникнути у отвір на решітці, та не підтверджена можливість обвинуваченого віджати решітку на вікні, є непереконливими, з огляду на таке.

Як зазначено вище, свідок ОСОБА_19 бачив, як хлопець залазив у вікно квартири на першому поверсі та світив у цій квартирі ліхтариком, не вмикаючи світло, у зв`язку з чим свідок викликав поліцію та дочекався приїзду працівників поліції. В свою чергу поліцейські (свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ), прибувши на виклик, бачили, як хлопець вилазить з вікна квартири на першому поверсі, присвічуючи собі мобільним телефоном, цим хлопцем виявився обвинувачений ОСОБА_6 .

Ставити під сумнів достовірність показань вказаних свідків жодних підстав немає, з огляду і на те, що вони узгоджуються між собою та з іншими доказами у провадженні, на які послався суд у вироку. Вказані свідки були приведені до присяги та попередженні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Твердження сторони захисту про те, що всі свідки не могли прибути на місце події майже одночасно та побачити як обвинувачений вилазив з вікна, є лише припущенням.

Те, що в протоколі огляду місця події не зафіксовано слідів взуття в квартирі, на підвіконні та вікні (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів само по собі не свідчить про невинуватість ОСОБА_6 .

Більш того, як зазначив потерпілий ОСОБА_9 , коли він разом з поліцейськими оглядав квартиру, то бачив на столі сліди від взуття.

Доводи сторони захисту про те, що вищевказаний протокол огляду місця події є неналежним доказом, оскільки під час вказаної слідчої дії не був присутній адвокат обвинуваченого, що є порушення права останнього на захист, є необґрунтованими з огляду на таке.

Проведення огляду місця події при відсутності у ОСОБА_6 захисника не є порушенням норм кримінально процесуального закону.
Огляд належить до так званих початкових слідчих дій і повинен проводитись невідкладно, бо після події, яка викликала необхідність огляду, дуже швидко може змінитись обстановка на місці події і можуть зазнати змін сліди, тобто цілком можливою є втрата важливих доказів. Тому закон передбачає можливість у необхідних випадках, як виняток із загального правила, проводити огляд до початку кримінального провадження.
Обов`язковість присутності при огляді місця події підозрюваного, обвинуваченого та захисника законом не передбачена.
Доводи апелянта про те, що проведений органами досудового розслідування огляд місця події був фактично обшуком ОСОБА_6 , який згідно з приписами ч.2 ст.234 КПК України, здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді, є безпідставними, оскільки як убачається з протоколу затримання, обшук затриманого ОСОБА_6 проводився в присутності адвоката ОСОБА_21 та двох понятих в приміщенні кабінету №32 Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, що відповідає вимогам ч.3 ст.208, ч.7 ст.223 КПК України.

Той факт, що до суду першої інстанції не було надано відеозапис з нагрудних камер свідків-поліцейських, які повинні були фіксувати всю процедуру, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» N580-VIII від 02 липня 2015 року, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом, а не обов`язком працівників поліції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вчинив злочин в період іспитового строку, відсутність до нього претензій матеріального та морального характеру з боку обвинуваченого. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив.
Також суд правильно призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України - за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Доводи апеляційної скарги прокурора правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що призначаючи покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував особу обвинуваченого, є безпідставними, оскільки суд в повній мірі врахував як обставини та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, так і особу ОСОБА_6 , та відсутність тяжких наслідків від його дій і претензій з боку потерпілого.

Призначене ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на думку колегії суддів, неможна вважати надто м`яким.

Свої висновки суд належним чином вмотивував у вироку.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 травня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4