У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 наголошує на тому, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги стягнення, які на нього накладались за період відбування покарання, оскільки вони є погашеними, згідно вимог закону, при їх накладенні у нього не відбирались пояснення, а про існування таких стягнень він дізнавався після сплину тривалого часу, що позбавило його права на відповідне оскарження таких рішень.
Зауважує, що під час відбування покарання у ВК № 51 він працював, однак не офіційно, що можна підтвердити відеозаписами із камер спостереження, у зв`язку із чим, до нього не застосовувались заохочення.
Вважає, що висновки суду першої інстанції є неправильними, оскільки судом взято до уваги докази та обставини, які згідно із п. п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення…» № 2 від 26.04.2002 р., досліджені не повно. Так, судом залишено поза увагою ті обставини, що прибувши до Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» він уклав договір про працевлаштування, має 2 заохочення, стягнень не має, протягом всього строку відбування покарання твердо став на шлях виправлення, по вихідним відвідує Християнську церкву, навчається в професійно-технічному училищі, постійно працює, у зв`язку із чим не приймає участі в роботах по благоустрою установи, через брак часу. Крім того, він хворіє на ВІЛ-інфекцію 3 ступеня та гепатит С, на які захворів за час відбування покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

14.05.2020 р. до Арбузинського районного суду Миколаївської області від засудженого ОСОБА_5 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Врахувавши, що ОСОБА_5 фактично відбув 2/3 строку покарання, має 4 стягнення, які погашені у встановленому порядку, 2 заохочення, те, що у січні 2019 році йому відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення та у грудні 2019 році в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання, а тому, його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Суворівським районним судом м. Одеси від 08.07.2016 р. за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13.12.2019 р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.06.2012 р. по 24.04.2013 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній, із призначених 7 років 6 місяців позбавлення волі, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Відповідно до характеристики Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 24.12.2019 р., ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.03.2016 р. Працевлаштований на виробництві колонії розпиловщиком, при роботі дотримується вимог техніки безпеки та правил поводження з устаткуванням. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою поблажливого ставлення до себе, при спілкуванні невідвертий, посередньо ставиться до майна установи, догляд за ним у повній мірі не здійснює. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи та до виконання робіт з благоустрою установи ставиться безвідповідально. Не приймає особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також у програмах диференційованого виховного впливу.
З характеристики засудженого ОСОБА_5 від 13.11.2017 р. вбачається, що засуджений за період з 03.02.2017 р. по 13.11.2017 р. зарекомендував себе посередньо, поведінка в побуті задовільна, не працевлаштований на виробництві установи у зв`язку з відсутністю обсягів робіт, по відношенню до представників адміністрації ставлення задовільне. Заходи соціально-виховного характеру відвідує не завжди, вірні висновки для себе робить не завжди.
Згідно із характеристикою від 23.01.2019 р., засуджений ОСОБА_5 працевлаштований на виробництві «Південної виправної колонії № 51» в цеху по виготовленню товарів народного вжитку, за час відбування покарання характеризується негативно, порушень розпорядку дня установи не допускає, заохочень не має. До виконання законних вимог персоналу та адміністрації установи ставиться задовільно, однак потребує додаткового контролю з боку адміністрації. Провину у скоєному злочину визнав частково. Намагається дотримуватись правомірних відносин з персоналом та представниками адміністрації установи, в поведінці грубість не допускає.

При цьому, рішенням комісії Державної установи «Південна виправна колонія № 51» від 23.01.2019 р. ОСОБА_5 відмовлено у заміні покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення, а згідно витягу з протоколу № 29 засідання комісії Державної установи «Арбузинська виправна колонія» № 83 від 24.12.2019 р., ОСОБА_5 відмовлено в умовно достроковому звільненні на підставі ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.

Отже, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжкого злочину, за період відбування покарання мав 2 заохочення, разом із тим, 4 рази допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені у встановленому порядку. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, в той час, як наявність заохочень, в сукупності із застосованими раніше стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання. Наведені обставини, з урахуванням положень ст. 6 КВК України не можуть свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, засуджений ОСОБА_5 має позитивні зрушення, про що свідчить його працевлаштування протягом останнього часу, однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для такого звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема, матеріали особової справи щодо стягнень та заохочень, а також стану його здоров`я, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Стосовно доводів апелянта про незаконність стягнень, неповідомлення про їх накладення та про позбавлення його права на відповідне оскарження таких рішень, то апеляційний суд вважає їх недоречними, з огляду на наступне.
Положеннями законодавства, які регулюють порядок відбування засудженими покарання, зокрема, ст. 134 КВК України, передбачені відповідні права засуджених, в тому числі на оскарження накладених на них стягнень.
Згідно із матеріалами особової справи, кожного разу, під час порушення режиму утримання, засудженому ОСОБА_5 пропонували надати свої пояснення з приводу обставин, однак кожного разу, у категоричній формі, він від цього відмовлявся, що підтверджується відповідними висновками службових розслідувань та актами про відмову засудженого надати письмові пояснення.
Будь-яких дій, які б свідчили про бажання засудженого ОСОБА_5 оскаржити накладені на нього стягнення ним не вживалось, матеріали особової справи таких даних не містять та самим засудженим не надано, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що порушень прав засудженого, які б полягали в обмеженні його права на оскарження накладених стягнень не встановлено.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3