Справа №950/3095/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/911/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження № 950/3095/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 липня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виру, Естонія, який проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Лебединського районного суду Сумської області від 01.03.2017 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, 06.06.2019 звільнений умовно достроково на невідбутий строк 10 місяців 13 днів позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 липня 2020 року, в якій він просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України та призначено покарання : за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.3 ст.297 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч.5 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 1 березня 2017 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його затримання, а саме з 22 січня 2020 року.

Цим же вироком стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 942,06 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій вважає призначене йому оскаржуваним вироком покарання надмірно суворим. На думку апелянта, встановлені в ході судового розгляду обставини давали суду підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 3 грудня 2019 року об 11-00 год. з метою незаконного збагачення та скоєння крадіжки чужого майна, прийшов до жилого домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , скориставшись відсутністю власника та тим, що його не бачать інші особи, зі сторони неогородженої присадибної ділянки зайшов на подвір`я, ключем від власного господарства, який мав при собі, відчинив вхідні двері житлового будинку і проник до нього, де діючи умисно, повторно, таємно, у відсутності інших осіб взяв електричну плиту «Весна», вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/2945е від 19.12.2019 року становить 217 грн., виніс за межі господарства та в подальшому розпорядився нею на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 о 15 год. 45 хв. 07 грудня 2019 року, діючи з метою збагачення шляхом незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, прийшов на територію кладовища, яке розташоване по вул. Сумська, с. Бишкінь Лебединського району Сумської області, де умисно, таємно, з корисливою метою, у відсутності інших громадян із застосуванням власної фізичної сили на місці поховання ОСОБА_10 розхитав та витягнув із землі металеву огорожу загальною масою 155 кг, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-176е від 27.01.2020 року становить 728,50 грн., виніс її за межі поховання, а в подальшому розпорядився нею на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 , який доповнив подану ним апеляційну скаргу, пояснюючи, що він оградку з місця поховання не демонтував, а підібрав її на смітнику на території кладовища та просив пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих матеріалів, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 липня 2020 року, в якій, не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просив пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 усно доповнив подану апеляційну скаргу, заперечуючи встановлені судом першої інстанції обставини по епізоду наруги над могилою, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення з корисливих мотивів та пояснив, що оградку з місця поховання не демонтував, а підібрав її на смітнику на території кладовища.

Колегія суддів вважає неспроможними наведені обвинуваченим ОСОБА_6 доводи з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.297 КК, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Зокрема, як вбачається з наданих потерпілим ОСОБА_11 показів, влітку 2019 року він відвідував могилу свого двоюрідного брата ОСОБА_10 , за якою він доглядає та бачив що вона знаходилась в нормальному стані, а на початку зими дізнався, що з даного місця поховання зникла огорожа.

З показів, наданих свідком ОСОБА_12 вбачається, що він на початку грудня 2019 року відвідував могилу свого тестя і бачив на території кладовища ОСОБА_6 , який розхитував металеву огорожу однієї із могил та після окрику свідка присів, щоб його не впізнали. Вказана огорожа в подальшому була викрадена з місця поховання і під час слідчого експерименту ОСОБА_12 показав на місці події які саме дії вчиняв обвинувачений.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_13 , він в один із днів на початку зими 2019 - 2020 року на прохання обвинуваченого допоміг йому повантажити на автомобіль частини металевої огорожі з місця поховання, які були складені на краю території кладовища в с. Бишкінь.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_14 , який є власником автомобіля ГАЗ-33022, д.н. НОМЕР_1 і в один із днів на початку зими 2019 - 2020 року проїздив ним по с. Бишкінь та зустрів ОСОБА_6 , який запропонував здати на пункт прийому металобрухту металеві речі, після чого вони за вказівкою обвинуваченого по дорозі на кладовище заїхали додому до ще одного мешканця зазначеного населеного пункту, який в подальшому допоміг ОСОБА_6 повантажити на автомобіль частини металевої огорожі місця поховання, яке по словах обвинуваченого належало його родичам, після чого пішов додому, а ОСОБА_14 повіз обвинуваченого та завантажений металобрухт до міста Лебедина, де вони були зупинені та затримані працівниками поліції.

Надані вказаними свідками та потерпілим ОСОБА_11 покази повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, на які суд обгрунтовано послався в підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України.

Так, з відомостей, зафіксованих в протоколі огляду місця події від 13.12.2019 з фото таблицями до нього вбачається, що 13.12.2019 року працівниками поліції на кладовищі по вул. Сумська, с. Бишкінь Лебединського району було проведено огляд місця поховання ОСОБА_15 та виявлено відсутність металевої огорожі (а.к.п. 173-177, т.1).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18.01.2020 за участі свідка ОСОБА_12 , він вказав на території кладовища по вул. Сумська с. Бишкінь Лебединського району місце поховання ОСОБА_10 , де бачив ОСОБА_6 , який розхитував та намагався витягнути із землі металеву огорожу на місці поховання (а.к.п.84-87, 193-196, т.1).

Колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом першої інстанції доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про призначення йому занадто суворого покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України в мінімальних межах, встановлених санкцією статті та за ч.3 ст.297 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, суд першої інстанції вірно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання визнання обвинуваченим своєї вини та каяття у вчиненому, в достатній мірі дослідив дані про його особу, стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, характеристику з місця проживання, врахувавши ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених ним злочинів, а також те, що заподіяні кримінальним правопорушенням збитки відшкодовані, потерпілий ОСОБА_11 не має до нього претензій матеріального та морального характеру, з урахуванням яких прийшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, внаслідок чого призначив ОСОБА_6 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом під час розгляду справи встановлено не було.

За таких обставин, суд першої інстанції, повною мірою врахував пом`якшуючі покарання обставини, характеризуючі особу обвинуваченого дані, відсутність обставин, що обтяжують покарання та дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України в мінімальних межах санкції цієї частини статті та за ч.3 ст.297 КК України із застосуванням ст.69 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для більшого пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з огляду на суспільну небезпечність скоєних ним злочинів, а тому вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині.

Вважати це покарання надмірно суворим та несправедливим колегія суддів підстав не вбачає.

Остаточне покарання ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст.70 та ч.5 ст.71 КК України за сукупністю злочинів та сукупністю вироків призначено обвинуваченому з дотримання вказаних вимог закону.

Отже, у даному кримінальному провадженні, як вбачається з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.3 ст.297 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4