Номер провадження: 11-сс/813/1858/20
Номер справи місцевого суду: 495/3018/20 1-кс/495/2152/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 26.10.2020 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000910 від 28.05.2020, за ознаками злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт у вигляді заборони ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та будь-яким фізичним і юридичним особам, здійснення у будь-який спосіб відчуження нерухомого майна зазначеного нижче та здійснювати будь-які заходи щодо реєстрації/перереєстрації прав на наступне нерухоме майно:

- квартиру, загальною площею: 44,1 кв.м, житловою площею: 17,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 000;
- квартиру, загальною площею: 78,7 кв.м, житловою площею: 48,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01;
- квартиру, загальною площею: 46,10 кв.м, житловою площею: 30,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 16928132;
- квартиру, загальною площею: 58 кв.м, житловою площею: 41,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 35.
В задоволені інших вимог клопотання відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що є достатньо підстав вважати, що вищевказане майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 може бути стягнено з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за заявленим цивільним позовом, та відповідно до ч. 8 ст. 170 КК України вартість зазначеного майна є співмірною розміру завданої матеріальної та моральної шкоди.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону з наступних підстав:

- слідчий суддя не надав оцінки доводам захисника ОСОБА_7 , викладеним в письмових запереченнях на клопотання слідчого щодо необґрунтованості арешту майна та порушення прав іншого співвласника майна - дружини підозрюваного ОСОБА_10 , оскільки накладення арешту на майно інших осіб для забезпечення позову не передбачено, окрім випадків, коли такі особи несуть відповідальність за спричинену шкоду;

- слідчим суддею не надано оцінки тому, що у клопотанні слідчий вже фактично зробив висновок про обставини провадження в частині встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, чим порушений принцип презумпції невинуватості та обставини пред`явленої підозри не можуть слугувати обґрунтуванням необхідності застосування арешту;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що доданий до клопотання слідчого цивільний позов не відповідає вимогам ЦПК України, потерпілими жодним чином не обґрунтовується розмір матеріальної та моральної шкоди, крім того, заявлена сума моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. не оплачена судовим збором, тоді, як від сплати звільняються лише позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, слідчим не обґрунтовано, на якій підставі потерпілими визнані дві особи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

- вартість майна, на яке слідчим суддею накладений арешт, не є співмірною із заявленою сумою цивільного позову, оскільки квартири в м. Києві, м. Макіївці та м. Одесі коштують значно дорожче, а саме близько 3886400 грн.;

- слідчим суддею при забороні ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам здійснювати відчуження та заходи щодо реєстрації/перереєстрації прав на майно, жодним чином не обґрунтовано застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, в той час коли слідчим вказані обставини не підтверджені належними доказами, а саме що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна;

- слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді від 20.10.2020 р., на теперішній час утримується під вартою без права внесення застави, що виключає у останнього можливість приховати, зіпсувати чи відчужити належне йому майно, більш того на підставі іншої ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу від 15.10.2020 р., на відповідний рахунок ТУ ДСА в Одеській області була внесена застава у розмірі 131820 грн., яка також може бути використана для відшкодування шкоди за цивільним позовом.

Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не з`явився, надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Слідчий у клопотанні та слідчий суддя в ухвалі послалися на те, що під час досудового розслідування встановлено, що у травні 2018 року, більш точну дату та час не встановлено, ОСОБА_8 достовірно стало відомо, що ОСОБА_12 , на пляжах в смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, у літній період часу, здійснює господарську діяльність щодо надання послуг відпочиваючим по катанню на водних мотоциклах, водних велосипедах та водних атракціонах.
Далі, 21.05.2018 ОСОБА_8 , досягнувши письмової домовленості з ОСОБА_12 , де останній поступається йому одним із своїх місцем здійснення господарської діяльності на пляжі біля піонерського табору «Колосок» в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, а також придбавши в борг у ОСОБА_12 три водних велосипеда катамаран «Кальмар» за загальною сумою сім тисяч доларів США, ОСОБА_8 розпочинає здійснювати господарську діяльність щодо надання послуг відпочиваючим по катанню на водних мотоциклах, водних велосипедах та водних атракціонах.
В подальшому, в травні приблизно в травні 2020 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , не бажаючи виконувати свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_12 та повернення йому водних велосипедів та уступки місця здійснення господарської діяльність на пляжі смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, виник умисел на умисне протиправне заподіянні смерті, застосовуючи самозарядний пістолет конструкції «Макарова» калібром 9х18 мм 1965 року виготовлення, де на рамці нанесений номер « НОМЕР_1 », а на затворі нанесено номер « НОМЕР_2 » та споряджений патронами до нього, які він, у невстановлений в ході проведення досудового розслідування, спосіб даті та місці, незаконно придбав.
Реалізуючи свій умисел на умисне протиправне заподіянні смерті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , чітко діючи раніше обдуманого плану, 27.05.2020 у нічній час доби, більш точну годину в ході проведення досудового розслідування не встановлено, прибувши до домоволодіння по АДРЕСА_5 , де постійно проживає ОСОБА_12 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 , та побачивши останніх на городі зазначеного домоволодіння, проник на територію домоволодіння, де приблизившись до них та направивши на ОСОБА_12 та його співмешканку ОСОБА_14 самозарядний пістолет конструкції «Макарова» калібром 9х18 мм 1965 року виготовлення, де на рамці нанесений номер « НОМЕР_1 », а на затворі нанесено номер « НОМЕР_2 » із спорядженими патронами, який він приніс із собою, шляхом умисного натискання на спусковий гачок, провів постріли, чим спричинив ОСОБА_12 проникаюче вогнепальне наскрізне кульове пораненням грудної клітини з вхідною раною в області правого соска, вихідною раною в області лівої задньо-бокової поверхні грудної клітини, з проникаючим ушкодженням серця по ходу ранового каналу, а його співмешканці ОСОБА_13 спричинив проникаюче вогнепальне наскрізне кульове поранення грудної клітини з вхідною раною в правій підключичній області, вихідною раною в області лівої задньо-бокової поверхні грудної клітини, з ушкодженням грудної аорти по ходу ранового каналу, від яких ОСОБА_12 та ОСОБА_13 миттєво померли на місці.
На теперішній час дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за п.1 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство двох осіб та 20.10.2020 ОСОБА_8 повідомлено про те, що він підозрюється в умисному протиправному заподіянні смерті двом особам (вбивство), тобто у вчиненні злочину, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
В порядку ст. 55 КПК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які є дружиною та сином убитого ОСОБА_12 , залучено в якості потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Щодо доводів захисника про те, що доданий до клопотання слідчого цивільний позов не відповідає вимогам ЦПК України, потерпілими жодним чином не обґрунтовується розмір матеріальної та моральної шкоди, крім того, заявлена сума моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. не оплачена судовим збором, тоді, як від сплати звільняються лише позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та слідчим не обґрунтовано, на якій підставі потерпілими визнані дві особи ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно ч.6 зазначеної статті, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Таким чином, визнання потерпілими у провадження дружини та сина ОСОБА_12 - ОСОБА_11 та ОСОБА_15 не є порушенням норм КПК України.
Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно матеріалів провадження, до початку судового розгляду потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_15 були заявлені цивільні позови до підозрюваного ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Спростовуючи відповідні доводи апеляційної скарги про необхідність сплати судового збору за заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Доводи захисника про наявність правових підстав для сплати потерпілими судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону, не ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми.
Положеннями зазначеного пункту також передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Разом з тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачена інша самостійна підстава звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої у результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно Закону.
Окрім того, посилаючись на приписи ч. 8 ст.170 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, що з наданих матеріалів клопотання слідчого вбачається, що є достатньо підстав вважати, що вищевказане майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 , може бути стягнено з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за заявленим цивільним позовом.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині того, що слідчий суддя не надав оцінки доводам захисника ОСОБА_7 , викладеним в письмових запереченнях на клопотання слідчого щодо необґрунтованості арешту майна та порушення прав іншого співвласника майна - дружини підозрюваного ОСОБА_10 , оскільки накладення арешту на майно інших осіб для забезпечення позову не передбачено, окрім випадків, коли такі особи несуть відповідальність за спричинену шкоду, колегія суддів встановила наступне.
Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Захисником надана копія свідоцтва про шлюб, укладений 17.12.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 (а.п. 51)
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо підозрюваного ОСОБА_8 встановлено наявність у приватній власності нерухоме майно, а саме:
- квартира, загальна площа: 44,1 кв.м, житлова площа: 17,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 000 (дата реєстрації 25.03.2019);
- квартира, загальна площа: 78,7 кв.м, житлова площа: 48,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01 (дата реєстрації 19.03.2020);
- квартира, загальна площа: 46,10 кв.м, житлова площа: 30,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 16928132 (дата реєстрації 20.07.2007);
- квартира, загальна площа: 58 кв.м, житлова площа: 41,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 35 (дата реєстрації 21.12.2015).
Таким чином, з огляду на норми СК України квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер: 16928132 (дата реєстрації 20.07.2007) на теперішній час не вважається спільним майном подружжя ОСОБА_17 .
Щодо інших об`єктів нерухомого майна, апеляційний суд, враховуючи положення ст. 170-172 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову або можливої конфіскації майна, а також враховуючи те, що не вжиття заходів щодо накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості (квартири) можуть призвести до незаконної перереєстрації права власності, чи будь-якого відчуження, вважає необхідним частково задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на частину вказаного майна у вигляді заборони ОСОБА_8 та будь-яким фізичним і юридичним особам, здійснення у будь-який спосіб відчуження нерухомого майна та здійснювати будь-які заходи щодо реєстрації/перереєстрації прав.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що у клопотанні слідчий вже фактично зробив висновок про обставини провадження в частині встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, чим порушений принцип презумпції невинуватості та обставини пред`явленої підозри не можуть слугувати обґрунтуванням необхідності застосування арешту, колегія суддів вважає їх передчасними, оскільки у клопотанні слідчим зазначені мета і підстави для накладення арешту майна та кваліфікація злочину, інкримінованого ОСОБА_8 , яка є попередньою та остаточна кваліфікація буде встановлена під час вручення обвинувального акту та підлягає доказуванню під час розгляду справи по суті та не може бути предметом апеляційного перегляду під час вирішення питання про арешт майна.
Аналізуючи твердження захисника про те, що вартість майна, на яке накладений арешт, не є співмірною із заявленою сумою цивільного позову, оскільки квартири в м. Києві, м. Макіївці та м. Одесі коштують значно дорожче, а саме близько 3886400 грн., а також на підставі іншої ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу від 15.10.2020 р. на відповідний рахунок ТУ ДСА в Одеській області була внесена застава у розмірі 131820 грн., яка також може бути використана для відшкодування шкоди за цивільним позовом, апеляційний суд вважає, що на теперішній час існують передбачені законом підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а внесення застави відбувається на спеціальний рахунок судової установи, передбачений для судового збору.
Окрім того, в подальшому сторона захисту має право звернутись до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України із заявою про скасування арешту майна.
Так, пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання слідчого в повному обсязі, слідчий суддя у судовому рішенні дійшов помилкового висновку про арешт майна, оскільки частина декількох квартир належить дружині підозрюваного ОСОБА_10 , хоча і не виділена. Тому, в цілому, правильно встановивши необхідність застосування арешту майна, слідчий суддя помилково наклав арешт на все майно, належне підозрюваному, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової про часткове задоволення клопотання слідчого.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 26.10.2020 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000910 від 28.05.2020, за ознаками злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накласти арешт у вигляді заборони ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та будь-яким фізичним і юридичним особам, здійснення у будь-який спосіб відчуження нерухомого майна зазначеного нижче та вчиняти будь-які заходи щодо реєстрації/перереєстрації прав на наступне нерухоме майно:

- квартиру, загальною площею: 46,10 кв.м, житловою площею: 30,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 16928132;
- частину квартири, загальною площею: 44,1 кв.м, житловою площею: 17,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 000;
- частину квартири, загальною площею: 78,7 кв.м, житловою площею: 48,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01;
- частину квартири, загальною площею: 58 кв.м, житловою площею: 41,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 35.

В решті, в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4