ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2022/20 Справа № 236/1667/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000068 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , заступника начальника відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.
Вирішено питання про зарахування до строку відбування ОСОБА_7 покарання часу перебування його під вартою у період з 17.02.2016 року до 19.02.2016 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року).
Вирішено питання про речові доказі та про спеціальну конфіскацію засобів вчинення злочину.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально описаних у мотивувальній частині вироку, перебуваючи на посаді оперуповноваженого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, а отже працівником правоохоронного органу, службовою особою та здійснюючи функції представника влади, використовуючи при цьому своє службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб з невстановленими працівниками Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, посади яких, службові повноваження, функціональні обов`язки, не встановлені, заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 разом із оперуповноваженим Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , виконуючи доручення слідчого та здійснюючи оперативне супроводження у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323 від 28.01.2016, за фактом шахрайських дій стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 190 КК України, 02.02.2016 отримав від начальника сектору кримінальної поліції Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 наказ - 03.02.2016 виїхати у відрядження до м.Красний Лиман (м.Лиман) Донецької області з метою затримання ОСОБА_12 , який за отриманою оперативною інформацією причетний до скоєння вказаного кримінального правопорушення.
03.02.2016 оперуповноважені Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прибули до м.Красний Лиман (м.Лиман), де за місцем мешкання ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , запропонували йому проїхати до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для проведення слідчих дій, на що останній надав згоду.
03.02.2016 ОСОБА_7 , достовірно знаючи про скоєння ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (кримінальне провадження №0000323 від 28.01.2016), для подальшого використання вказаного факту, діючи умисно, з корисливого мотиву, вступив у попередню змову групою осіб з невстановленими працівниками Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, посади яких, службові повноваження, функціональні обов`язки, невстановлені, з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_12 шляхом його обману (шахрайство).
При цьому ОСОБА_7 достовірно знав та усвідомлював, що в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень, функціональних обов`язків, у нього були відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні №0000323 від 28.01.2016, від нього не залежало прийняття остаточного процесуального рішення за кримінальним провадженням №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_12 , складання обвинувального акту, тощо, а також, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КПК України він користується повноваженнями слідчого виключно під час виконання доручень слідчого, прокурора та не має права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора, а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішенню вказаного процесуального рішення.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб разом з вказаними невстановленими працівниками поліції, здійснюючи функції представника влади, використовуючи при цьому своє службове становище всупереч інтересам служби, протягом 04 та 05.02.2016 у своєму службовому кабінеті, який знаходиться у приміщенні сектору кримінальної поліції Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ (м.Дніпро), вул. Новоселівська, 17, неодноразово незаконно зажадав від ОСОБА_12 передачі грошових коштів в сумі 100000 гривень за нібито можливе не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України та закриття кримінального провадження № 0000323 від 28.01.2016.
При цьому ОСОБА_7 , достовірно знаючи, усвідомлюючи та розуміючи, що своїми діями використовує надану йому владу всупереч інтересам служби, тобто зловживає владою з користі, обманюючи і вводячи в оману ОСОБА_12 , приховуючи від останнього те, що в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень, функціональних обов`язків, у нього відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, від нього не залежало прийняття процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження №0000323 від 28.01.2016 відносно ОСОБА_12 , складання обвинувального акту, тощо, а відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КПК України він користується повноваженнями слідчого виключно під час виконання доручень слідчого, прокурора та не має права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора, а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішенню вказаного процесуального рішення, запевнив ОСОБА_12 , що кримінальне провадження буде закрито, а його не буде притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, зазначив що для цього вказані грошові кошти ОСОБА_12 повинен зібрати і передати протягом трьох днів, тобто до 08.02.2016.
ОСОБА_12 , будучи введеним ОСОБА_7 в оману, повідомив останнього про можливість надання лише 65000 гривень, які знаходились на його особистому депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», на що ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з вказаними невстановленими працівниками поліції, надав відповідну згоду.
При цьому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою уникнення викриття правоохоронними органами своєї злочинної діяльності, діючи за попередньої змови групою осіб з вказаними іншими працівниками поліції, ОСОБА_7 було висунуто вимогу про перерахування вказаних грошових коштів ОСОБА_12 із використанням платіжних систем та платіжних карток ПАТ КБ «Приватбанк», та надано номер платіжної картки НОМЕР_1 , що оформлена на іншу особу - на ім`я « ОСОБА_13 ».
ОСОБА_12 , будучи переконаний ОСОБА_7 щодо вигідності передачі останньому грошових коштів, що він розпоряджається майном у своїх інтересах, розраховуючи, що ОСОБА_7 , використовуючи надану йому владу, будучи працівником поліції (правоохоронного органу), отримавши від нього грошові кошти в сумі 65000 гривень, вирішить питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження, погодився передати останньому грошові кошти, але 08.02.2016 з метою викриття протиправної діяльності працівника поліції ОСОБА_7 з іншими вказаними невстановленими працівниками поліції, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів.
15.02.2016 ОСОБА_14 , діючи під контролем працівників СБ України в Донецькій області, знаходячись у приміщенні Краснолиманської філії ПАТ КБ «Приватбанк», розташованої за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман (м. Лиман), вул. Івана Лейко, 18, на виконання вимоги ОСОБА_7 та інших вказаних невстановлених працівників поліції, здійснив чотири грошові перекази на платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» номер НОМЕР_1 по 15000 грн. кожний, всього у сумі 60000 грн, за не притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього, якими ОСОБА_7 , діючи з корисливого мотиву, за попередньої змови групою осіб з вказаними невстановленими працівниками поліції, заволодів як чужим майном шляхом обману (шахрайство), та маючи в подальшому реальну можливість розпоряджатися на власний розсуд (враховуючи розрахунок податкової соціальної пільги при кваліфікації діянь, вчинених в період 1 січня 2016 31 грудня 2016. З початку 2016 прожитковий мінімум для працездатних громадян складає 1378 гривень. Таким чином один неоподаткований мінімум доходів громадян дорівнює 689 гривень).
17.02.2016 ОСОБА_15 за раніше обумовленою домовленістю з ОСОБА_7 та іншими вказаними невстановленими працівниками поліції, прибув до м.Дніпропетровська (м.Дніпро), де ОСОБА_7 передав йому тільки копію заяви ОСОБА_10 в межах кримінального провадження №0000323, про відмову останнього від претензій до ОСОБА_12 , оскільки достовірно знав та усвідомлював, що в силу своєї посади, покладених на нього службових повноважень, функціональних обов`язків, у нього відсутні відповідні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, від нього не залежало прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню №0000323, складання обвинувального акту, тощо, а відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КПК України, він користується повноваженнями слідчого виключно під час виконання доручень слідчого, прокурора та не має права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора, а також відсутня залежність службових осіб від його службових повноважень, які за своїм посадовим становищем сприяють позитивному вирішенню вказаного процесуального рішення, після чого ОСОБА_7 було затримано.
Обгрунтовуючи свій висновок про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що в останнього в силу його посади та покладених на нього службових повноважень і функціональних обов`язків були відсутні службові повноваження для одноособового прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0000323 від 28.01.2016 р. щодо ОСОБА_12 , а також від ОСОБА_7 прийняття такого рішення не залежало, як була відсутня і службова залежність від його повноважень в осіб, які за своїм посадовим становищем могла сприяти позитивному для ОСОБА_12 вирішенню відповідного питання, а отже дії обвинуваченого не можуть вважатися одержанням неправомірної вигоди за не вчинення ним в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища.
Крім того, обвинувачений приховав від ОСОБА_12 свої дійсні повноваження і переконав останнього у вигідності передачі йому грошових коштів, а ОСОБА_14 у свою чергу, будучи введеним в оману, помилково розраховував, що ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу та отримавши від нього грошові кошти у сумі 65.000, 00 грн., вирішить питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності, що суд першої інстанції оцінив як спосіб вчинення обвинуваченим шахрайства - обман.
У зв`язку із наведеним, суд першої інстанції прийшов до висновку про помилковість визначеної стороною обвинувачення кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України як одержання неправомірної вигоди за не вчинення ним в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, яке поєднане із вимаганням та вчинене за попередньою змовою групою осіб, і про необхідність у межах повноважень суду, визначених ч. 3 ст. 337 КПК України, правильно кваліфікувати їх за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив оскаржуваний вирок скасувати та ОСОБА_7 виправдати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю достатніх доказів для доведення обвинувачення.
В зміненій апеляційній скарзі, яка надійшла до суду до початку судового розгляду (за вх. №11-27695 від 03.09.2020 року) захисник ОСОБА_8 просив змінити вирок суду першої інстанції, виключити з призначеного покарання додаткове покарання, а саме позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки, та звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
У судовому засіданні до початку судового розгляду захисник ОСОБА_8 заявив клопотання, яким змінив вимоги апеляційної скарги, в якому просив звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання оскаржуваним вироком на підставі вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».
В обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_7 є учасником бойових дій, тому підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи, доведеності вини ОСОБА_7 , правильності перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 190 КК України, у той же час вказує, що вирок суду підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку з огляду на те, що при призначенні покарання цьому обвинуваченому було порушено закон про кримінальну відповідальність, а саме у резолютивній частині вироку при призначенні ОСОБА_7 не передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки не було зазначено про те, що воно призначається на підставі ч. 2 ст. 55 КК України.
З урахуванням наведеного, просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 2 ст. 55 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали вимоги зміненої у судовому засіданні апеляційної скарги, просили застосувати до обвинуваченого вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році» і звільнити від відбування покарання призначеного оскаржуваним вироком.
Прокурор не заперечувала проти задоволення зміненої апеляційної скарги, вважає, що обвинувачений підпадає під дію Закону України Про амністію у 2016 році.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання на підставі Закону України Про амністію у 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України Про застосування амністії в Україні, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 № 1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (ст. 13 вказаного Закону).
У статті 18 цього Закону зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.
Відповідно до п. д ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту).
Згідно ст. 2 вказаного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).
Відповідно до ст. 15 вказаного Закону України Про амністію у 2016 році, особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який він вчинив у лютому 2016 року.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України, на момент ухвалення вироку, вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, було злочином середньої тяжкості.
Апеляційним судом встановлено, що в судовому засіданні в суді першої інстанції не було заявлено про доцільність звільнення обвинуваченого від покарання на підставі Закону України Про амністію у 2016 році з огляду на те, що обвинувачений є учасником бойових дій.
Згідно ст. 10 Закону України Про амністію у 2016 році виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 висловив свою згоду про застосування до нього амністії, та просив про це під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , амністії, передбачених ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні та ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році, колегією суддів не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
Згідно посвідчення № НОМЕР_2 від 05 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 153) ОСОБА_7 є учасником бойових дій, а умисний злочин, за вчинення якого він засуджений, не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, тобто, ОСОБА_7 підпадає під дію п. д ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.
На підтвердження обґрунтованості підстав застосування амністії до ОСОБА_7 , захисник під час апеляційного розгляду також надав докази на підтвердження тієї обставини, що він є учасником бойових дій, що обов`язковою умовою для застосування амністії за п. д ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.
Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_7 , з урахуванням положень ст. 1, ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для застосування щодо ОСОБА_7 . Закону України Про амністію у 2016 році та звільнення його від відбування основного та додаткового покарання, призначеного йому оскаржуваним вироком.
Що стосується доводів прокурора стосовно ухвалення нового вироку з огляду на те, що при призначенні покарання обвинуваченому було порушено закон про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 55 КК України встановлює заборону обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Тому рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникло жодних сумнівів при його виконанні (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року).
Тому, доводи прокурора в апеляційній скарзі проте, що у резолютивній частині вироку при призначенні ОСОБА_7 , не передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки не було зазначено про те, що воно призначається на підставі ч. 2 ст. 55 КК України, є обґрунтованими, але це не є підставою для скасування вироку, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині призначення покарання.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України).
Отже, при вказаних обставинах, колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання, а тому апеляційна скаргу прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 410, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Апеляційну скаргу заступника начальника відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання, із застосуванням ч. 2 ст. 55 КК України, у виді позбавленні волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.
На підставі п д ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання призначеного за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4