Номер провадження: 11-кп/813/1828/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 року в кримінальному провадженні № 0000704, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голинчинці, Шарогородського району Вінницької області, громадянина Російської Федерації з посвідкою на постійне проживання на території України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України

Строк покарання відраховано з дня проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задоволено частково та стягнуто на її користь моральну шкоду у сумі 50000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави в особі Комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» витрати, пов`язані зі стаціонарним лікуванням потерпілого ОСОБА_11 у сумі 14183 гривень.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат і долі речових доказів.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 22.02.2019 року, приблизно о 10:30 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом по горизонтальній прямій на майданчику для паркування біля магазину «Копійка», розташованому по пр. Добровольського, буд. 71/1 у м. Одесі, порушуючи п.п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, а саме будучи неуважним, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників руху, не слідкуючи за зміною дорожньої обстановки, не звернувшись за допомогою інших осіб, допустив наїзд задньою частиною керованого ним автомобілю на пішохода ОСОБА_11 , який в цей час рухався пішки по майданчику паркування.

В результаті дорожньотранспортної пригоди ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи від 20.06.2019 року за № 40 (156) спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми тулуба у вигляді множинних переломів правих та лівих ребер, крововиливів під плевру воріт легенів, крововиливу під капсулу воріт лівої нирки, синців голови, крововиливів в м`які тканини нижніх кінцівок, які відповідно до критеріїв п.п. 2.1.1 а, 2 (2,3) «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень». Смерть ОСОБА_11 знаходиться у причинному зв`язку з закритою травмою грудної клітини у вигляді множинних переломів правих та лівих ребер, що призвело до виникнення посттравматичної пневмонії, безпосередньо причиною смерті ОСОБА_11 з`явилася легенева - серцева недостатність.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказаний вирок суду першої інстанції потерпілою ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій, не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 та призначеної міри покарання, вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині вирішення цивільного позову.

У обґрунтування своїх доводів потерпіла зазначає, що розмір заподіяної їй шкоди у сумі 300 000 гривень є співмірним і обґрунтованим, у зв`язку з тим, що вона зазнала фізичного болю та страждань у зв`язку зі смертю свого чоловіка, та буде зазнавати все життя.
Вказує, що внаслідок смерті чоловіка, постійно перебуває в стані депресії, тому нормальні життєві зв`язки, продовження громадського активного життя та стосунки з оточуючими людьми були порушенні. Окрім того, за весь час слідства та судового розгляду засуджений, не визнав свою провину, не вибачався, не відшкодовував матеріальної шкоди за понесений збиток та затягував процес.
Просить вирок суду змінити в частині розв`язання цивільного позову, а саме задовольнити її цивільний позов в повному обсязі, та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 300 000 гривень.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю - доповідача, думку потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити; пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілої; захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 411 КПК України, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є зокрема, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У апеляційній скарзі потерпіла просить змінити вирок суду першої інстанції лише в частині цивільного позову про стягнення моральної шкоди шляхом збільшення суми цивільного позову.
За таких обставин апеляційний суд не перевіряє доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильність застосування кримінального закону при кваліфікації дій засудженого, призначеного йому покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої з приводу зміни вироку в частині розв`язання цивільного позову, апеляційний суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до норм ст. 128 КПК України, яка кореспондується з положеннями ч.1 ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/ або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував факту порушення ним Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом, внаслідок чого сталося ДТП і потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20.06.2019 року за № 40 (156) знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_10 не визнав цивільний позов потерпілої, пояснюючи це тим, що весь час перебування потерпілого в лікарні у тому числі в реанімації, він оплачував його лікування в добровільному порядку, документально підтверджуючи це чеками на суму 84766 гривень.

До початку розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 було подано цивільний позов, в якому моральну шкоду, завдану злочином, оцінено в 300 000 грн. обґрунтовано тим, що вона зазнала фізичного болю та страждань у зв`язку зі смертю свого чоловіка (т. 1 ар. 23-28).
Із копії свідоцтва про одруження від 23 квітня 1966 року НОМЕР_2 вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 був чоловіком ОСОБА_9 (т. 1 ар. 28).
Вирішуючи питання в частині розміру призначеного покарання та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, районний суд виходив з вартості майнової компенсації, характеру та обсягу душевних, психологічних та фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З цих підстав, судом цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Апеляційний суд не погоджується з зазначеним розміром стягнутої моральної шкоди та при цьому враховує усі в сукупності обставини вчиненого, відношення обвинуваченого до наслідків правопорушення, та відсутність жодних намірів та дій, направлених на відшкодування спричиненої потерпілій моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що обвинувачений, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом.
Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням наведеного колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої в частині визначення розміру грошового забезпечення моральної шкоди, оскільки такий висновок не відповідає ступеню моральних страждань потерпілої, завданих загибеллю її чоловіка, що призвело до зміни її звичайного укладу та способу життя.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вирок суду першої інстанції у частині розв`язання цивільного позову підлягає зміні.
При визначенні розміру моральної шкоди суд апеляційної інстанції виходить із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, завданих загибеллю її чоловіка та з урахуванням стану здоров`я тобто наявність у нього ряду хронічних тяжких хвороб, матеріального та сімейного стану обвинуваченого, поведінки обвинуваченого та здійснення ним заходів, направлених на відшкодування матеріальної шкоди, а також враховує пояснення сторони захисту щодо неможливості на даний час здійснення заходів на відшкодування цієї шкоди та приходить до висновку, що стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 150000 грн.

З огляду на викладене вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, відповідно до ст. 409 КПК України підлягає зміні в частині розв`язання цивільного позову.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 року в кримінальному провадженні №0000704, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2019 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 150 000 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3