Справа № 152/1181/18
У Х В А Л А
іменем України

30 вересня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/1181/18

Провадження №1-кп/152/5/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, військовослужбовця Збройних Сил України, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Клекотина, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 07.05.2018 року,

з участю сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського
відділу Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_7 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

учасників кримінального

провадження:

потерпілого ОСОБА_12 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_13 ,

представників

Служби у справах дітей

Шаргородської РДА ОСОБА_14 ,

Уповноваженого підрозділу

Шаргородського ВП

Жмеринського ВП

ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_15 ,

встановив:

22.08.2018 року на адресу Шаргородського районного суду із Жмеринської місцевої прокуратури надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 07.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч.2 ст.296 КК України та, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, згідно із ст.35 КПК України, зазначене кримінальне провадження передано головуючому у справі судді ОСОБА_1 , яка прийняла його до провадження.

Відповідно до ухвали від 31.08.2018 року, кримінальне провадження призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.09.2018 року, яке відкладалося на 12.10.2018 року, на 29.11.2018 року та на 20.12.2018 року у зв`язку із неприбуттям у засідання учасників кримінального провадження та за клопотаннями про відкладення підготовчого засідання.

20.12.2018 року ухвалою суду за наслідками підготовчого судового засідання у справі призначено судовий розгляд на 21.01.-22.01.2019 року, який неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою обвинувачених, захисників обвинувачених, потерпілого, викликом свідків, здійсненням приводу свідків та зміною обвинувачення за клопотаннями прокурора, викликом для допиту в судовому засіданні експерта, запровадженням карантину на всій території України у зв`язку із поширенням у світі коронавірусної хвороби COVID-19, призовом обвинуваченого ОСОБА_3 на службу у ЗСУ, зокрема, 21.01.2019 року, 22.01.2019 року, 20.02.2019 року, 25.03.2019 року, 13.05.2019 року, 20.05.2019 року, 10.06.2020 року, 01.07.2019 року, 03.07.2019 року, 19.07.2019 року, 29.07.2019 року, 30.09.2019 року, 21.10.2019 року, 04.11.2019 року, 21.11.2019 року, 28.11.2019 року, 09.12.2019 року, 27.12.2019 року, 13.01.2020 року, 03.02.2020 року, 17.02.2020 року, 13.04.2020 року, 25.05.2020 року, 22.06.2020 року, 06.07.2020 року.

В ході судового розгляду прокурором Тиврівського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_16 та начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000105 07.05.2018 року, двічі змінювалося обвинувачення: 27.11.2019 року (а.с.118-125 т.4) та 13.01.2020 року (а.с.199-213 т.4), в порядку, передбаченому ст.338 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту від 13.01.2020 року із зміненим обвинуваченням ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 09.04.2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ночі, перебуваючи біля входу до приміщення дискотеки, яке знаходиться під однією покрівлею із приміщенням пилорами в АДРЕСА_5 , діючи спільно зі своїми знайомими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , умисно, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно накинувся на присутнього відвідувача дискотеки раніше незнайомого йому жителя села Хоменки Шаргородського району ОСОБА_17 та наніс останньому численні удари кулаками рук та ногами в різні частини тіла, а саме: по голові, по тулубу, по ногах. Після припинення нанесення ударів по ОСОБА_17 ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 спочатку залишили останнього, однак через декілька хвилин, продовжуючи свій злочинний умисел, який супроводжувався особливою зухвалістю, знову накинулися на ОСОБА_17 та продовжили безпричинно наносити численні удари кулаками та ногами по різних частинах тіла, а саме: по голові, по тулубу, по ногах. Коли від отриманих ударів ОСОБА_17 впав на землю, ОСОБА_3 умисно наніс один удар ногою по обличчю ОСОБА_17 , від якого останній відчув різку біль у щелепі.
Таким чином, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, крововиливу під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфіковану різано-рвану рану в ділянці лівого колінного суглобу. Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такі дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною 2 ст.296 КК України, тобто як хуліганство, грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та було вчинене групою осіб.
Крім того, ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 09.04.2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ночі, перебуваючи біля входу до приміщення дискотеки, яке знаходиться під однією покрівлею із приміщенням пилорами в АДРЕСА_5 , під час вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_17 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, умисно наніс один удар ногою по обличчю, в результаті чого заподіяв ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Такі дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Також, згідно з обвинувальним актом від 13.01.2020 року із зміненим обвинуваченням ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 09.04.2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ночі, перебуваючи біля входу до приміщення дискотеки, яке знаходиться під однією покрівлею із приміщенням пилорами в АДРЕСА_5 , діючи спільно зі своїми знайомими ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , умисно, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно накинувся на присутнього відвідувача дискотеки раніше незнайомого йому жителя села Хоменки Шаргородського району ОСОБА_17 та наніс останньому численні удари кулаками рук та ногами в різні частини тіла, а саме по голові, по тулубу, по ногах. Після припинення нанесення ударів ОСОБА_17 , ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спочатку залишили останнього, однак через декілька хвилин, продовжуючи свій злочинний умисел, який супроводжувався особливою зухвалістю, знову накинулися на ОСОБА_17 та продовжили безпричинно наносити численні удари кулаками та ногами по різних частинах тіла, а саме по голові, по тулубу, по ногах. Коли від отриманих ударів ОСОБА_17 впав на землю, ОСОБА_3 умисно наніс один удар ногою по обличчю ОСОБА_17 , від якого останній відчув різку біль у щелепі.
Таким чином, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, крововиливу під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфіковану різано-рвану рану в ділянці лівого колінного суглобу. Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такі дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною 2 ст.296 КК України, тобто як хуліганство, грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та було вчинене групою осіб.
До того ж, згідно з обвинувальним актом від 13.01.2020 року зі зміненим обвинуваченням, ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 09.04.2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ночі, перебуваючи біля входу до приміщення дискотеки, яке знаходиться під однією покрівлею із приміщенням пилорами в АДРЕСА_5 , діючи спільно зі своїми знайомими ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , умисно, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно накинувся на присутнього відвідувача дискотеки раніше незнайомого йому жителя села Хоменки Шаргородського району ОСОБА_17 та наніс останньому численні удари кулаками рук та ногами в різні частини тіла, а саме по голові, по тулубу, по ногах. Після припинення нанесення ударів ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 спочатку залишили останнього, однак через декілька хвилин, продовжуючи свій злочинний умисел, який супроводжувався особливою зухвалістю, знову накинулися на ОСОБА_17 та продовжили безпричинно наносити численні удари кулаками та ногами по різних частинах тіла, а саме по голові, по тулубу, по ногах. Коли від отриманих ударів ОСОБА_17 впав на землю, ОСОБА_3 умисно наніс один удар ногою по обличчю ОСОБА_17 , від якого останній відчув різку біль у щелепі.
Таким чином, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, крововиливу під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфіковану різано-рвану рану в ділянці лівого колінного суглобу. Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такі дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною 2 ст.296 КК України, тобто як хуліганство, грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та було вчинене групою осіб.

Також, згідно з обвинувальним актом від 13.01.2020 року зі зміненим обвинуваченням, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 09.04.2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ночі, перебуваючи біля входу до приміщення дискотеки, яке знаходиться під однією покрівлею із приміщенням пилорами в АДРЕСА_5 , діючи спільно зі своїми знайомими ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , умисно, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно накинувся на присутнього відвідувача дискотеки раніше незнайомого йому жителя села Хоменки Шаргородського району ОСОБА_17 та наніс останньому численні удари кулаками рук та ногами в різні частини тіла, а саме по голові, по тулубу, по ногах. Після припинення нанесення ударів ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спочатку залишили останнього, однак через декілька хвилин, продовжуючи свій злочинний умисел, який супроводжувався особливою зухвалістю, знову накинулися на ОСОБА_17 та продовжили безпричинно наносити численні удари кулаками та ногами по різних частинах тіла, а саме по голові, по тулубу, по ногах. Коли від отриманих ударів ОСОБА_17 впав на землю, ОСОБА_3 умисно наніс один удар ногою по обличчю ОСОБА_17 , від якого останній відчув різку біль у щелепі.
Таким чином, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, крововиливу під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфіковану різано-рвану рану в ділянці лівого колінного суглобу. Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Такі дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за частиною 2 ст.296 КК України, тобто як хуліганство, грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та було вчинене групою осіб.

Вироком Шаргородського районного суду від 30.09.2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю, що ними вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.

ОСОБА_3 , відповідно до обвинувального акту від 13.01.2020 року із зміненим обвинуваченням, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, зокрема, в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а саме: в хуліганстві, грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та було вчинене групою осіб.
Вироком Шаргородського районного суду від 30.09.2020 року ОСОБА_3 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
Разом з тим, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , на переконання суду, були безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти здоров`я особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, зокрема, за ч.1 ст.122 КК України.

Вироком Шаргородського районного суду від 30.09.2020 року дії обвинуваченого ОСОБА_5 перекваліфіковано з публічного обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України на кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, тобто приватного обвинувачення.

Щодо повноважень суду здійснити перекваліфікацію злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, суд виходив із вимог ст.ст.337, 368 КПК України та із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к (провадження №13-28кс19).

У вказаній вище правовій позиції ВП ВС зробила висновок, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії».

Крім того, Велика Палата ВС у вказаній вище постанові звертає увагу на те, що попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності… Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу. У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій. Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Також, у вказаній вище постанові ВП ВС роз`яснює правову позицію про те, що волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке, відповідно до частини першої статті 477 КПК, може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством). Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом.

ВП ВС у згадуваній постанові робить висновок про те, що закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду. Перекладення цього обов`язку на потерпілого, з урахуванням відсутності у кримінальному процесуальному законі норм про обов`язкове забезпечення його послугами адвоката (на відміну від обвинуваченого), неминуче призвело би до обмеження його можливостей ефективно захистити свої порушені права, в тому числі залежно від матеріального і соціального становища як чинників доступу до якісної правової допомоги.

Крім того, ВП ВС у вказаній вище постанові зазначає, що зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети. Праву потерпілого на таке звернення кореспондує конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК.

Так, юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті.

Таким чином, під час судового розгляду кримінального провадження, розпочатого і спрямованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, якщо прокурор у порядку статті 338 КПК не вносив до обвинувачення змін, які б трансформували його у приватне, до видалення суду до нарадчої кімнати не виникає жодних процесуальних перешкод для продовження кримінального провадження незалежно від наявності чи відсутності матеріально-правових підстав для перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення. Адже до прийняття судом відповідного рішення по суті справи процес не втрачає ознак публічності і його перебіг не ставиться у залежність від позиції потерпілого.

Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Таким чином, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження.

Разом з тим ВП ВС у вказаній вище постанові від 03.07.2019 року зробила висновок про те, що у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність перекваліфікації дій особи зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, позиція потерпілого матиме вирішальне значення для подальшої долі кримінального провадження, зумовленої такою перекваліфікацією.

Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.

Суд, дотримуючись вимог статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначене узгоджується із засадою законності, зміст якої розкрито у статті 9 КПК України. Відповідно до цієї загальної засади кримінального провадження суд, як і інші органи державної влади, зобов`язаний неухильно додержуватися норм чинного законодавства, зокрема Конституції України і цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною третьою статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відтак, з огляду на аналіз зазначеного кримінального процесуального законодавства, а також враховуючи правовий висновок ВП ВС, висловлений у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к (провадження №13-28кс19), суд вважав за необхідне з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, здійснити перекваліфікацію злочину публічного обвинувачення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно з обвинувальним актом із зміненим обвинуваченням від 13.01.2020 року, на кримінальне правопорушення приватного обвинувачення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, оскільки це відповідає безпосередньо встановленим під час судового розгляду дійсним обставинам справи, проаналізованим показанням обвинувачених, потерпілого, свідків сторони обвинувачення, а також покращує становище обвинуваченого.

При цьому, суд прийшов до переконання, що у діянні ОСОБА_5 наявний саме склад злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, виходячи з показань потерпілого, свідків обвинувачення, аналіз яких зроблено у вироку суду від 30.09.2020 року, а також з висновку судово-медичної експертизи.

Так, згідно із висновком експерта за №37 від 13.06.-22.06.2018 року, у ОСОБА_17 мали місце тілесні ушкодження у виді двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, крововиливу під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікованої різано-рваної рани в ділянці лівого колінного суглобу, які виникли від не менше як трьох дій тупого твердого предмета (предметів); двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6-ти, але не більше 21-го дня) (а.с.18-19 т.4).
При цьому, при розмежуванні тілесних ушкоджень, які заподіяні ОСОБА_17 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , суд прийняв до відома показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які надали показання про нанесення ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень як кулаками по обличчю, так і ногами у живіт, а також вважає вирішальними у цьому випадку показання потерпілого ОСОБА_17 про те, що обвинувачені наносили йому удари кулаками та ногами як по обличчю, так і по інших частинах тіла, але різку біль у щелепі він відчув від нанесення удару в щелепу взутою ногою саме ОСОБА_3 , а рану на нозі він отримав при падінні коліном на щебінь.

Ці показання потерпілого ОСОБА_17 узгоджуються із роз`ясненнями висновку експертизи від 13.06.-22.06.2018 року допитаним у судовому засіданні 17.02.2020 року експертом ОСОБА_21 , який суду показав, що, виходячи з морфологічних ознак будови щелепи, перелом щелепи у ОСОБА_17 виник від дії твердого предмету у ділянку кута нижньої щелепи збоку за характером ушкодження та можливий перелом у двох місцях щелепи від одноразової дії твердого предмету. Такий перелом щелепи відразу викликає фізичну біль, чи відчувається при цьому різка біль, залежить від порогу чутливості особи. Якщо потерпілий стверджує про відчуття ним різкого болю від удару ногою в щелепу, то це відповідає його порогу чутливості. З матеріалів кримінального провадження, на підставі яких проводилася експертиза, неможливо встановити чи є тим твердим предметом, який діяв у ділянку кута нижньої щелепи ОСОБА_17 , рука, затиснута в кулак, чи взута нога. Двобічний перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. За характером перелому його загоєння, згідно з Правилами і критеріями загоєння, більше 21 дня і не залежить від того, скільки часу потерпілий лікувався насправді. Тоді як крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока, інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6-ти, але не більше 21-го дня). Крововилив під кон`юнктиву склери лівого ока та гематоми повік лівого ока можуть виникнути від однієї дії тупого твердого предмету у ділянку ока і навколо нього. Інфікована різано-рвана рана в ділянці лівого колінного суглобу мало вірогідно, щоб виникла від удару взутою ногою, виходячи з того, що на коліні був наявний рубець, що є наслідком загоєння рани, тоді як край взуття, зокрема, кросівка, не гострий. Разом з тим, рана в ділянці лівого колінного суглобу може виникнути від падіння коліном на щебінь, який має виступи поверхні, у зв`язку із чим отримання різано-рваної рани не виключається. При дослідженні медичної картки потерпілого не встановлено інших тілесних ушкоджень, крім тих, які ним зазначено у висновку експертизи від 13.06.-22.06.2018 року. Таким чином, потерпілому було заподіяно не менше трьох дій твердим предметом: у ділянку кута нижньої щелепи, у ділянку ока і навколо нього, в ділянку лівого колінного суглобу.
Відтак, суд прийшов до переконання, що обвинуваченим ОСОБА_5 заподіяно потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження у виді крововиливу під кон`юнктиву склери лівого ока та гематом повік лівого ока, які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6-ти, але не більше 21-го дня), тобто вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Тоді як ОСОБА_3 заподіяно потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження у виді двобічного перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута та між 3-4 зубами зліва, який не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
28.09.2020 року потерпілий ОСОБА_17 подав до Шаргородського районного суду заяву про відмову від обвинувачення щодо нанесення обвинуваченими йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та середньої тяжкості тілесного ушкодження. При цьому, із заяви вбачається, що потерпілий не заперечує щодо закриття кримінального провадження, оскільки наслідки закриття йому зрозумілі.

Заява потерпілого ОСОБА_17 про відмову від обвинувачення приєднана до матеріалів кримінального провадження (а.с.151 т.5).

Під час судового засідання 28.09.2020 року та в судових дебатах потерпілий ОСОБА_17 підтримав заяву про відмову від обвинувачення про заподіяння йому обвинуваченими тілесних ушкоджень.
Представник ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_13 підтримав заяву потерпілого.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.477 КПК України, кримінальне правопорушення за ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) та ч.1 ст.122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин) віднесено до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке підлягає закриттю у разі відмови потерпілого від обвинувачення, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Так як ч.7 ст.284 КПК України встановлено, що якщо обставини, передбачені, в тому числі пунктом 7 ч.1 ст.284 КПК України, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження, у зв`язку із чим питання про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення суду слід вирішити шляхом постановлення ухвали.
Прокурор ОСОБА_7 в судових дебатах зазначила про відсутність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у формі приватного обвинувачення, оскільки вважає, що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.2 ст.296 КК України, а обвинувачення ОСОБА_3 ще й за ч.1 ст.122 КК України вважає додатковим та похідним від хуліганства, оскільки хуліганство супроводжувалося нанесенням ОСОБА_3 потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , їх захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вважають, що наявні підстави для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у зв`язку із відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення.
Розглянувши заяву потерпілого ОСОБА_17 про відмову від обвинувачення, вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що кримінальне провадження №0000105 щодо ОСОБА_3 в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні та після зміни прокурором обвинувачення дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, а дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.296 КК України.

При цьому, вироком суду від 30.09.2020 року ОСОБА_3 виправдано за ч.2 ст.296 КК України, а дії ОСОБА_5 перекваліфіковано на ч.2 ст.125 КК України.

Також, судом встановлено, що злочин за ч.1 ст.122 КК України, вчинений ОСОБА_3 , та злочин за ч.2 ст.125 КК України, вчинений ОСОБА_5 , на підставі п.1 ч.1 ст.477 КПК України, відносяться до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, зокрема є такими, які можуть бути розпочаті слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.4 ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Пунктом 1 частини 1 ст.477 КПК України встановлено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, в тому числі, частиною першою статті 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин), статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).
Пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
При цьому, суд враховує зроблену потерпілим ОСОБА_17 заяву до суду про відмову від обвинувачення щодо нанесення йому тілесних ушкоджень.
Враховуючи, що у потерпілого ОСОБА_17 відсутнє волевиявлення у підтриманні приватного обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України та ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України, суд вважає, що наявні підстави для закриття кримінального провадження щодо останніх.

Відповідно до вимог ч.7 ст.284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження…, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Кримінальне правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене без обтяжуючих обставин.
Керуючись ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284, ст.ст.369, 372, п.1 ч.1 ст.477 КПК України, суд

ухвалив:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 07.05.2018 року щодо ОСОБА_3 по обвинуваченню за ч.1 ст.122 КК України, в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та щодо ОСОБА_5 по обвинуваченню за ч.2 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, закрити у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_17 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1