Провадження № 1-кп/727/121/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3
- обвинуваченого ОСОБА_4 і в його інтересах захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці клопотання прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження, застосованого судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3, ст.186 ч.3 КК України, - В С Т А Н О В И В:
В провадженні Шевченківського районного суду м.Чернівці на розгляді перебувають обвинувальні акти, по кримінальних провадженнях, внесених в ЄРДР за № 0001225 від 05.06.2019 року та № 002357 від 18.10.2019 року, об`єднаних в одне провадження, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3, ст.186 ч.3 КК України.
Прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження терміну дії застосованого судом запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою. Доводи клопотання мотивовані тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.185 ч.3, ст.186 ч.3 КК України, тобто грабежі, вчиненому повторно з проникненням до житла та ряду крадіжок, вчинених повторно, з проникненням до житла та іншого приміщення.
Прокурор зазначає в клопотанні, що на даний час продовжують існувати ризики, зазначені в попередній ухвалі суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; також враховуючи, що останній вчинив умисні тяжкі злочини (ст.12 КК України), за які, законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 ухилятиметься, у разі перебування на волі від явки до суду, не виконуючи процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливатиме на свідків та потерпілих, вчинятиме нові злочини, а тому прокурор вказує, що виникла необхідність у продовженні терміну вказаного запобіжного заходу в межах строку судового розгляду на 60 днів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в його інтересах захисник не заперечували проти заявленого клопотання прокурора.
Суд, заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та в його інтересах захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах обраного запобіжного заходу, приходить до наступного висновку.
Запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України. У відповідності до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи. Відповідно до ст. 176 ч. 1 п. 5 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів. У відповідності до ст.331 ч.3 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове засідання не було завершене до його спливу. Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 01 вересня 2020 року, по справі триває судовий розгляд в стадії допиту свідків, не допитаний обвинувачений, суд повинен вирішити питання щодо продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно положень ст.129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.
Статтею 29 ч.2 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Підставою застосування (продовження) запобіжного заходу згідно з ст. 177 ч. 2 КПК є наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.
Судом встановлено, що 29.11.2019 року, слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Чернівці під час досудового розслідування до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 29.11.2019 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, у вчиненні злочинів.
23.01.2020 року судом до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід тримання під вартою. Термін дії застосованого запобіжного заходу в установленому законом порядку було продовжено.
При вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує наявність ризиків, регламентованих ст. 177 ч.1 п.1, 3 КПК України, а також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України та особу обвинуваченого, а саме, судом враховуються ризики: - переховування обвинуваченого від суду; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні наведених вище кримінальних правопорушень; - ризик впливу ОСОБА_4 на свідків, які безпосередньо в судовому засіданні не були допитані; ризик вчинення нових кримінальних правопорушень та, з урахуванням особи ОСОБА_4 , його стійку злочинну спрямованість, обумовлену тим, що раніше ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини та підвищену суспільну небезпечність, крім того, останній ніде офіційно не працює, не має постійного місця проживання, тобто не має міцних соціальних зв`язків, а тому, суд вважає, що слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому до 60 діб, який не виходить за межі визначені КПК України та є необхідною мірою за наявності передумов регламентованих ст. 194 ч. 1 пп. 1-3, ст. 199 даного Кодексу. Поряд з наведеним, виходячи з положень ст. 9 ч. 5 КПК України, суд, серед іншого враховує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У розумінні ст.9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.
Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рішення ЄСПЛ (за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року) по справі «Лабіта проти Італії», п. 152 визначає, що «…відповідно до практики Суду, на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно…; передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…». Тримання особи під вартою, завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину - рішення у справі «Москаленко проти України».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час, не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Згідно усталеної практики Європейського суду (рішення в справі "Марченко проти України"), при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути розглянута можливість застосування до особи інших (альтернатиних) запобіжних заходів…
Визначаючи розмір застави, відповідно до ст. 182 ч. 5 аб.2 КПК України, суд бере до уваги обставини кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 , його матеріальний стан, та вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений ст. 182 ч.5 п.2 КПК України.
Крім цього, застосовуючи до ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент, суд вважає, за необхідне, відповідно до ст.194 ч.5 КПК України, покласти на нього ряд обов`язків.
Відповідно до ст.197 ч.1 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою особи, не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 21, 31 ч.2, 284, 176-178, 194, 199, 331 ч. 3 КПК України, суд, - У Х В А Л И В:
Продовжити, застосований судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3, ст.186 ч.3 КК України на строк до 60 діб - до 15 жовтня 2020 року.
Одночасно, для забезпечення виконання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, визначених КПК України, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40200,00 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Чернівці МФО 820172, Держказначейська служба України, м. Київ, код 26311401, ТУ ДСА України в Чернівецькій області, рахунок 8745. Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за кожною першою вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого фактичного місця проживання. Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 15 жовтня 2020 року.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор (№33)» та після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документу, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор (№33)» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово суд і прокурора. У разі внесення застави та з моменту звільнення, ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, останній зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Копію ухвали вручити стороні обвинувачення, стороні захисту для відома та направити до Державної установи «Чернівецька виправна установа №33», для виконання.
Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.
Суддя ОСОБА_1