Справа № 739/167/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/239/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, в режимі відеоконференції, судове провадження за апеляційною скаргою ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Ухвалою слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24.06.2020 року клопотання ДУ «Новгород-Сіверської установи виконання покарань № 31» Міністерства юстиції України про вирішення питання про конфіскацію в дохід держави телефону марки «Motorola Moto», з батареєю живлення та сім-картою оператора мобільного зв`язку Vadafone, вилучених 05.02.2020 року у засудженого ОСОБА_6 під час проведення обшуку в камері залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду клопотання установи виконання покарань слідчий суддя, посилаючись на положення ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 537-539, ст. 41 Конституції України, та зважаючи на повноваження слідчого судді, визначені кримінальним процесуальним законодавством, вказав, що розгляд клопотання установи виконання покарання про конфіскацію в дохід держави вилучених у засудженого предметів заборонених для зберігання не віднесено до компетенції слідчого судді і не може застосовуватися по аналогії з Кримінально-виконавчим кодексом України.

В апеляційній скарзі начальник ДУ «Новгород-Сіверської установи виконання покарань № 31» Міністерства юстиції України ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання представника установи виконання покарань задовольнити та конфіскувати в дохід держави вилучені у засудженого ОСОБА_6 речі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що засуджений допустив злісне порушення установленого порядку відбування покарання та порушив вимоги п. 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та ст. 107 КПК України.

Звертає увагу, що п. 3 розділу ХХV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань визначено, що рішення про конфіскацію речей у засуджених приймає слідчий суддя. Статтею 102 КВК України передбачено, що питання про конфіскацію речей та предметів, які заборонено використовуваним у колоніях та вилучені у засуджених, розглядає слідчий суддя відповідно до розділу VІІІ КПК України.

Апелянт, погоджуючись з висновками слідчого судді про наявну в законодавстві неузгодженість між чинними законодавчими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання механізму та підстав конфіскації майна в дохід держави, зокрема того, що КПК України дійсно прямо не передбачено розгляд слідчим суддею клопотання установи виконання покарань про конфіскацію в дохід держави заборонених до використання і зберігання засудженими речей, зазначає, що у відповідності до листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року №Н-35267-18 аналогією закону є вирішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки. Стаття 102 Кримінально-виконавчого кодексу України містить правову норму, яка передбачає конфіскацію у засуджених заборонених речей. Вказана норма врегульована законом та не суперечить його меті, а тому дає можливість вирішити дану справу за аналогією закону.

Враховуючи вище викладене, на думку апелянта, у вказаних правовідносинах питання слід вирішити в порядку, визначеному абзацом 2 ч. 7 ст. 102 КВК України, тому, в даному випадку, слідчий суддя допустив неправильне тлумачення законодавства.

Оскарживши ухвалу слідчого судді поза строками апеляційного оскарження, апелянт просить його поновити, визнавши причини його пропуску поважними.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який погодився з доводами апелянта, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджений 26.01.2004 року Апеляційним судом Республіки Крим та відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань № 31» Міністерства юстиції України.

10.02.2020 року перед поміщенням до карцеру був проведений обшук засудженого ОСОБА_6 , у якого в особистих речах було виявлено та вилучено сім-картку, серійний номер НОМЕР_1 .

17.02.2020 року начальник Новгород-Сіверської установи виконання покарань № 31 подав клопотання слідчому судді про конфіскацію сім- карти як предмету забороненого для зберігання засудженими, посилаючись на ст. 107 КВК України та п. 3 розділу ХХУ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом МЮ України від 28.02.2018 року № 2823/5.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.

В силу ст. ст. 4, 5 КПК України- кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та у порядку, передбачених цим Кодексом, процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття рішення.

Відповідно до ст. 102 Кримінально-виконавчого Кодексу України, зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.

Розділ VІІІ Кримінального процесуального кодексу України регламентує виконання судових рішень, а положення ст. 537-539 КПК України «Питання, які виникають під час та після виконання вироку, які вирішуються судом», а не слідчими суддями.

Відповідно до ч. 2 п. 18 ч. 1 ст. 3, ст. 26 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Загальний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що чинним КПК України не передбачено розгляд слідчим суддею питань про конфіскацію майна у осіб, які відбувають покарання в місцях позбавлення волі. Тобто, розгляд клопотання установи виконання покарання про конфіскацію в дохід держави, вилученої у засудженого сім-картки слідчим суддею, так само як і такий захід як конфіскація предметів заборонених для зберігання засудженими, чинним КПК України не передбачений і не може застосовуватися по аналогії з Кримінальним виконавчим кодексом України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на можливість застосування аналогії закону, який передбачає конфіскацію у засудженого забороненого майна не відповідають положенням Конституції України.

Крім того, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26.05.2020 року клопотання Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань № 31» про конфіскацію в дохід держави, вилученої у засудженого ОСОБА_6 сім-картки залишено без розгляду.

На підставі вище викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки причина його пропуску є поважною.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Поновити начальнику ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2020 року.

Апеляційну скаргу ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4