Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/717/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну умов відбування покарання та переведення його до колонії іншого типу.

ВСТАНОВИЛА:

До місцевого суду із клопотанням про зміну умов відбування покарання та переведення до колонії іншого типу (на суворий режим: до БВК № 85) звернувся засуджений ОСОБА_7 , мотивувавши вказане клопотання бажанням бути ближче до сім`ї (доньки та дружини), які проживають у м. Києві.

Судом першої інстанції, за наслідками розгляду клопотання засудженого, постановлено відмовити у його задоволенні, оскільки до компетенції суду не належить вирішення поставленого засудженим у клопотання питання.

Із судовим рішенням не погоджується засуджений ОСОБА_7 , який просить переглянути судове рішення суду першої інстанції та задовольнити його клопотання, перевівши на менш суворий режим.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Висновки суду не відповідають положенням Наказу Міністерства юстиції від 13.03.2020 року № 932/5 «Про порядок визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення»; не взято до уваги характеристику його особи, висновок штатного психолога (психолог був відсутній у судовому засіданні), представник ДУ «Петрівська виправна колонія № 49» не приймав у часті у комісії, де розглядалось його клопотання про переведення його до колонії з іншим рівнем безпеки, а тому не міг надати об`єктивних пояснень суду, судом не розглянуто документи, що засвідчують факт його працевлаштованості та роботи у виправній колонії протягом останніх шістьох років, не взято до уваги факту, що його бажання переведення до колонії меншого рівня безпеки зумовлене прагненням приймати участь у житті його дружини та дитини; залишено поза увагою, що він не є злісним порушником режиму, не має конфліктів як з керівництвом колонії, так і з іншими засудженими.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено, ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні засуджений вироком Василівського районного суду Запорізької області 25.12.2014 року за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 146, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років, яке засуджений відбуває наразі в ДУ «Петрівська ВК № 49».

Відповідно до наявної в матеріалах провадження характеристики установи виконання покарань: засуджений ОСОБА_7 за весь час тримання під вартою та відбування покарання допустив п`ять порушень умов відбування покарання, за що на нього накладено стягнення у вигляді догани, був заохочений також п`ять разів правами начальника відділення та начальника установи; до виконання законних вимог адміністрації та персоналу установи ставиться задовільно; до майна установи ставиться без дбайливості; не має достатніх навичок для виконання робіт із самообслуговування; участі в організації виховних заходів не приймає; прагнення до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не має; не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисної активності в організації їх роботи.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 101 КВК України: засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться, зокрема, із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання.

Можливість застосування стосовно засудженого ОСОБА_7 положень даної норми закону настала 26 травня 2020 року, і дане питання розглянуто комісією ДУ «Петрівської виправної колонії (№49)».

За наслідками такого розгляду комісією установи прийняте рішення про відмову застосування даної норми закону, за заявою засудженого відкладено на шість місяців (протокол від 09.06.2020 року).

У подальшому, 16 червня 2020 року, засудженим ОСОБА_7 відмова комісії оскаржена до місцевого суду.

Зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі визначається положеннями ст. 100 КВК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї норми закону: залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.

Згідно із ч. 2 ст. 100 КВК України зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії. У разі якщо така постанова передбачає збільшення обсягу встановлених обмежень і більш суворі умови тримання, вона погоджується із спостережною комісією.

Як визначено ч. 3 ст. 100 КВК України: зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до установи виконання покарань з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією.

Зважаючи на зазначене вище, норми закону, які регулюють порядок зміни умов тримання засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суд не вправі вирішувати питання зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки, оскільки не наділений законодавцем таким процесуальним правом.

З приводу послання засудженого на Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання, затверджені Наказом Міністерства

юстиції України 13 березня 2020 року за № 932/5, що не враховані судом першої інстанції, зауважується: Положення встановлює завдання, функції, права, обов`язки і порядок діяльності міжрегіональних та центральної комісій з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання.

Зокрема, як визначає Положення: центральна комісія щодо установ центрального регіону, міжрегіональна комісія відповідно до покладених на них завдань, зокрема, направляють матеріали на розгляд центральної комісії з питань щодо переведення засуджених згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України; Центральна комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, розглядає матеріали міжрегіональних комісій, центральної комісії щодо установ центрального регіону та здійснює переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, з однієї установи виконання покарань до іншої згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, коли таке переведення виходить за межі повноважень міжрегіональної комісії та центральної комісії щодо установ центрального регіону.

Вказаним Положенням також визначено порядок Оскарження рішень центральної та міжрегіональної комісій , зокрема, засуджений, щодо якого прийнято рішення міжрегіональною комісією, центральною комісією щодо установ центрального регіону та/або його представник в разі незгоди з прийнятим рішенням можуть оскаржити його до керівника міжрегіонального управління, центральної комісії чи керівника Департаменту. У разі незгоди з рішенням, прийнятим керівником міжрегіонального управління, центральною комісією чи керівником Департаменту, засуджений, щодо якого прийнято рішення, та/або його представник можуть оскаржити його до суду у порядку, передбаченому законодавством України.

Тобто, означене Положення підтверджує і не спростовує тієї обставини, що наразі питання вирішення зміни умов тримання засудженого ОСОБА_7 шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки, - не є повноваженням суду, а тому суд правомірно відмовив засудженому у задоволенні його скарги.

Зважаючи на зазначене вище, колегія суддів залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну умов відбування покарання та переведення його до колонії іншого типу залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3