Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/348/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 121 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2 ,
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 серпня 2020 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, інваліда ІІ групи, не одруженого, без утриманців, не маючого освіти, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності не притягувався,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0004753,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на 60 днів, тобто з19.00 год., 15 серпня 2020 року до 19.00 год., 13 жовтня 2020 року, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0004753 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 15.08.2020 року приблизно о 19 год. 20 хв., за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , ножем умисно наніс ОСОБА_10 один удар в грудну клітину зліва, від яких у ОСОБА_10 , згідно довідки КНП "КОЛ КОР» від 15.08.2020 року, зафіксовано тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини зліва, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда області від 17 серпня 2020 року задоволено клопотання слідчого. та щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, без визначення розміру застави.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 після подій, в яких він підозрюється приховав знаряддя злочину, тобто активно перешкоджає встановленню істини по справі. Не викликав бригаду швидкої допомоги, не надав першу медичну допомогу, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Відстоювання ОСОБА_8 власної правової позиції та суворість можливого покарання є вагомою підставою для можливості його переховування і неявок,- оголошення міждержавного розшуку. Обізнаність про місце проживання потерпілого, а також нездатність вирішувати конфлікти мирним шляхом, можуть стати передумовами для незаконного впливу на учасників провадження, а також продовження перешкоджання у встановленні чи перекручуванні визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину.
Застосування ножа для вирішення суперечки є неприйнятною формою врегулювання конфлікту. Сукупність зазначених чинників підвищує суспільну небезпеку підозрюваного та свідчить про існування ризиків продовження, або вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що стане передумовою для затягування розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного
ОСОБА_8 просить стасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відносно її підзахисного обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою .
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при постановлені оскаржуваної ухвали, судом не було взято до уваги, що ОСОБА_8 не має судимості, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно. Також, підозрюваний є інвалідом дитинства другої групи, і тому перебування під вартою може негативно сказатися для його фізичного стану, та і здоров`я взагалі.
Підозрюваний не одноразово наголошував як слідчому, так і в суді, що вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, а саме спричинення своєму брату ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень є не що інше, як самозахист. Це підтверджується тим, що під час затримання ОСОБА_8 , на його тілі було безліч синців та слідів пошкодження шкіри.
Також в судовому засідання, підозрюваний вказав, що конфліктувати з братом більше не збирається, крім того, у разі застосування до нього такого запобіжного заходу як домашній арешт, він має можливість постійно перебувати за іншою адресою, де його брат не проживає, та повністю припинить спілкування з ОСОБА_10 під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_11 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

В апеляційній скарзі сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, колегія суддів не враховує ці доводи. Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_10 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого.
Також колегія суддів погоджується з думкою слідчого судді стосовно того, що ОСОБА_10 активно перешкоджає встановленню істини по справі, оскільки після подій, в яких він підозрюється приховав знаряддя злочину.
Крім того, колегія суддів враховує поведінку підозрюваного ОСОБА_10 , який після нанесення тілесного ушкодження ножем своєму братові, не викликав бригаду швидкої допомоги, не надав першу медичну допомогу.
Застосування ножа для вирішення суперечки та не бажання підозрюваного у будь-який спосіб надавати медичну допомогу своєму братові, в свою чергу, підвищує ступінь суспільної небезпеки підозрюваного ОСОБА_10 .
Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_10 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо

ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисника про відсутність ризиків на належне виконання ним процесуальних обов`язків, у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою колегією суддів не може бути враховано, оскільки останній проживає у одному будинку разом з потерпілим.
Доводи захисту про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 , зміні запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків, та через не можливість вирішувати конфліктні ситуації мирним шляхом наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
А тому, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_10 на досудовому слідстві не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Крім того, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, в якому він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя задовольняючи подання слідчого та застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обґрунтовано зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і про існування ризиків запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка; вчинити нові кримінальні правопорушення.
Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу.
А тому, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_10 наніс тілесні ушкодження брату ножем шляхом самооборони, як підставу для зміни запобіжного заходу.

Відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_10 за ч.1 ст. 121 КК України про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів доданих слідчим до матеріалів клопотання (протоколами огляду місця дії, протоколом допиту потерпілого, протоколами допиту свідків).

Кримінальне правопорушення в яких підозрюється є: особливо тяжким, умисним, посягає на життя і здоров`я особи.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою. Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно
ОСОБА_10 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
На даний час наявні достатні підстави вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК Україниа інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт/особисте зобов`язання), на думку колегії суддів не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, у ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 серпня 2020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8
залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 серпня 2020 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0004753,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на 60 днів, тобто з19 години 00 хвилин, 15 серпня 2020 року до 19 годині 00 хвилин, 13 жовтня 2020 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4