Справа № 137/989/18
Провадження №11-кп/801/1276/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року у кримінальному провадженні № 0000108 від 07.04.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Дубова, Жмеринського району, Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 286 КК України,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця с. Молодецьке, Білозерського району, Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146 КК України
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_11

захисника: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_12

обвинуваченого: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року, в якій просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 2 ст. 286 КК України змінити в сторону пом`якшення покарання та призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкції ч.2 ст.146, ч.2 ст.286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 14.08.2020 року змінити в сторону пом`якшення в частині призначення покарання за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 286 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 14.09.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок,яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146 КК України закрити у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України значно мякше покарання.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 14.09.2020 року змінити в сторону помякшення покарання в частині призначення покарання за ч.2 146, ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 146 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч.2 ст. 286 КК України, застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання 2 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань та призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням , встановивши іспитовий строк 3 роки.

Згідно п.1,п.2 ст. 76 КК України покласти на нього обовязки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив пом`якшити йому міру покарання.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року визнано ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 152 КК України та виправдано за вказаним обвинуваченням у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 286 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.04.2018 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з дати набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишено без змін.
Визнано ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 152 КК України та виправдано за вказаним обвинуваченням у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Визнано винуватим ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Призначено ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахлвано ОСОБА_10 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.04.2018 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 обраховувати з дати набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у виді тримання під вартою, залишено без змін.

З вироку суду вбачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_10 обвинувачувались в тому, що 07 квітня 2018 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з метою задоволення статевої пристрасті, діючи умисно, шляхом силового поштовху відчинили вхідні двері та проникли до житлового будинку по АДРЕСА_2 . У подальшому, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на задоволення статевої пристрасті, знаходячись в спальній кімнаті житлового будинку діючи умисно, застосовуючи фізичну силу відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , подолавши активний опір, який чинила остання, здійснив з нею насильницький статевий акт проти волі потерпілої, природнім способом. В цей час, ОСОБА_10 відвів співмешканця потерпілої - ОСОБА_14 до іншої кімнати та відволікав увагу останнього, чим сприяв здійсненню насильницьких дій ОСОБА_7 відносно потерпілої ОСОБА_13 . За попередньою домовленістю ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , останній мав здійснити статевий акт із ОСОБА_13 після закінчення насильницьких дій вчинених ОСОБА_7 . У подальшому, злякавшись того що ОСОБА_14 вибіг з будинку для виклику допомоги, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проти волі потерпілої, із застосуванням фізичної сили витягли ОСОБА_13 з будинку, посадили на передню частину трактора «Т-16 М», д.н.з. НОМЕР_1 та з метою продовження вчинення зґвалтування вирушили в с. Дубова, Жмеринського району, Вінницької області. Під час руху по вул. Колгоспна в с. Вінниківці, ОСОБА_7 не впорався з керуванням та наїхав передніми колесами на дренажну трубу, яка проходила через проїжджу частину дороги, в наслідок чого ОСОБА_13 впала на ґрунтову поверхню дороги та потрапила під заднє праве колесо трактора, при чому отримала тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку експерта №328 від 11.05.2018 року, внаслідок застосування ОСОБА_7 фізичного насильства, ОСОБА_13 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садно та крововилив, присінку піхви, які спричинені від дії тупого твердого предмету, можливо статевого члену.

Згідно вироку суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин
07.04.2018 року, приблизно о 13:55 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_10 злякавшись того, що ОСОБА_14 вибіг з будинку для виклику допомоги, маючи прямий злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі людини, діючи за попередньою змовою, протиправно, відкрито, без дозволу ОСОБА_13 , нехтуючи вимогами статей 3, 19, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю: ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, усвідомлюючи та користуючись тим, що потерпіла фізично не могла чинити рівний опір двом чоловікам та перебувала у наляканому стані після вчинення насильницьких дій, застосовуючи фізичну силу одягли на оголену ОСОБА_13 светр і спідницю, витягли її з будинку, вивели на вулицю та посадили на передню частину трактора «Т-16 М», д.н.з. НОМЕР_1 , де її силоміць протиправно утримував ОСОБА_10 чим остаточно позбавив її можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування. У подальшому з метою продовження вчинення зґвалтування, ОСОБА_7 сів за кермо трактора «Т-16 М», д.н.з. НОМЕР_1 , запустив двигун та розпочав рух в с. Дубова, Жмеринського району, Вінницької області. Під час руху по вул. Колгоспна в с. Вінниківці, ОСОБА_7 не впорався з керуванням та наїхав передніми колесами на дренажну трубу, яка проходила через проїжджу частину дороги, в наслідок чого ОСОБА_13 впала на ґрунтову поверхню дороги, потрапила під заднє праве колесо трактора та отримала тілесні ушкодження.
Крім того, 07.04.2018 року, приблизно о 14:00 год., ОСОБА_7 не маючи відповідно посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії, керуючи трактором «Т-16 М», державний номерний знак НОМЕР_1 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_15 ), рухаючись по ґрунтовій дорозі по вул. Колгоспна в напрямку вул. Щорса в с. Вінниківці, Літинського району, Вінницької області, умисно порушуючи Правила дорожнього руху України, не передбачаючи наслідки, перевозив пасажирів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поза кабіною трактора, на необладнаному місцями для сидіння, що передбачені технічною характеристикою так, що вони обмежували водієві оглядовість, та згідно висновку експерта №341 від 14.05.2018 року допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме:
- п. 21.1 - «Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення».
- п. 21.11 - Забороняється перевозити:
а) пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла».
Внаслідок допущеного порушення Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 не впорався з керуванням, наїхав передніми колесами на дренажну трубу, яка проходила через проїжджу частину дороги, в наслідок чого пасажир ОСОБА_13 впала на ґрунтову поверхню дороги та потрапила під заднє праве колесо трактора.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_13 , згідно висновку експерта №328 від 11.05.2018 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закрита травма грудей та живота - розрив лівого купола діафрагми, лівобічний гемоторакс, крововиливи в м`які тканини грудної клітки, розриви селезінки, множинні розриви печінки, розрив жовчного міхура, садно в здухвинній ділянці справа. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 померла в Літинській ЦРЛ. Смерть ОСОБА_13 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного в момент заподіяння і стоїть у причинному зв`язку зі смертю.

Вимоги апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 мотивовано тим, що з урахуванням визнавальної позиції обвинуваченого ОСОБА_7 та відшкодування завданої шкоди, вирок суду є незаконним та належним чином необгрунтованим та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з його невідповідністю особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
На даний час обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 286 КК України та щиро кається, в ході судового розгляду надавав покази щодо обставин справи, які узгоджувалися з показами інших учасників та матеріалами справи, що свідчить про його активне сприяння встановленню істини по справі.
На даний час потерпілому відшкодовано ОСОБА_7 усі понесені ним витрати у зв`язку з чим у потерпілого немає претензій до обвинуваченого та він не буде відшкодовувати шкоду в рамках цивільного судочинства.
З урахуванням строку, що ОСОБА_7 відбув у слідчому ізоляторі, потерпілий вважає, що він вже поніс належне покарання, тому його виправлення, з урахуванням визнання вини, каяття та відшкодування збитків, можливе без ізоляції від суспільства.
Потерпілий просив вирок відносно ОСОБА_7 змінити в сторону пом`якшення покарання, призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч.2 ст.146, ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що під час судового розгляду надавав змістовні покази щодо усіх обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, що свідчить про його активне сприяння розкриттю злочинів та встановленню істини по справі, повністю визнав свою вину за ч.2 ст. 286 КК України, щиро розкаявся та повідомив за яких обставин вчинив вказаний злочин, після скоєного він та його рідні намагались хоч якось допомогти потерпілим шляхом відшкодування понесених ними витрат, на даний час всі збитки матеріального та морального характеру потерпілому відшкодовано, що свідчить, на думку обвинуваченого, про його дієве каяття.
ОСОБА_7 зазначає, що не визнавав свою вину за ст. 152 КК України так як не застосовував насилля та протиправно не вступав в статеві зносини з потерпілою.
Щодо обвинувачення за ч.2 ст. 146 КК України на даний час обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнає свою вину та щиро кається.
Судом належним чином не було вмотивовано неможливість призначення покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, тому з урахуванням пом`якушуючих вину обставин, позитивних характеристик, наявності утриманців та відсутності непогашених судимостей, обвинувачений ОСОБА_7 , вважає, що його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та звільнення від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75 КК України.
Також, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 , його повне визнання вини та активне сприяння слідству, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому та інші обставини, передбачені ч.2 ст.66 КК України дають підстави суду призначити покарання нижче від найнижчої межі , встановленої в санкціях статтей за якими він обвинувачується.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що сторона захисту повністю погоджується з позицією суду щодо визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 152 КК України та його виправданням за вказаним обвинуваченням у звязку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав свою вину, щиро розкаявся за ч.2 ст.286 КК України, повідомив за яких обставин вчинив вказаний злочин, окрім того на час судового розгляду частково відшкодував завдану шкоду потерпілому, однак при наявності очевидних помякшуючих вину обставин, передбачених ст. 66 КК України їх не було взято до уваги, що позбавило можливості застосування до ОСОБА_7 ст. 69-75 КК України.
На даний час ОСОБА_7 повністю визнає свою вину за ч.2 ст. 146, ч.2 ст.286 КК України щиро кається та жалкує за тим, що сталося, повністю відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду потерпілому та вибачився перед ним.
Тому на думку захисту, за наявності помякшуючих вину обставин, позитивних характеристик, наявності утриманців та відсутності непогашених судимостей перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75 КК України.
Крім того, повне визнання вини, активне сприяння слідству, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому та інші обставини, передбачені ч.2 ст. 66 КК України дають підстави суду призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях статей, за якими ОСОБА_7 обвинувачується.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 мотивовано тим, що вирок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України грунтується на припущеннях, що не відповідає вимогам ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.
Суд належним чином не мотивував свої висновки, відхиляючи доводи сторони захисту щодо відсутності складу кримінального правопорушення.
При оцінці доказів судом не дотримано положень ст. 94 КПК України.
В даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 має нести відповідальність лише за ч.2 ст. 286 КК України
При призначені покарання судом не в повній мірі враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що помякшують покарання та особу обвинуваченого, зокрема те, що кримінальне правопорушення вчинене з необережності, обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу загибелі потерпілої, є особою раніше не судимою, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений має на утриманні трьох малолітніх дітей.
Враховуючи наявність помякушючих обставин, думку потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягав на суворій мірі покарання, призначене покарання обвинуваченому у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі не відповідає загальним засадам призначення покарання і є несправедливим.
Відповідно до ст. 65 КК України необхідним та достатнім покаранням відносно обвинуваченого ОСОБА_7 для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів може бути значно мякшим від призначеного судом.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 мотивовано тим, що вирок суду відносно нього є занадто суворим та необгрунтованим, вина за ч.2 ст.146 КК України не доведена.
За таких обставин позиція суду не узгоджується з положеннями п.1 ч.2 ст. 91,ч.1 ст. 94 КПК України.
Також судом не взято до уваги правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого, яке служить також гарантією досягнення мети правосуддя та завдяки якому досліджується об`єктивна істина, так як обвинувачення має грунтуватися тільки на безсумнівних доказах безспірних фактах, що у даному випадку не співпадає.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_11 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року залишити без змін, захисника ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задоволити, захисника ОСОБА_8 , який частково підтримав вимоги своєї апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання, захисника ОСОБА_12 , який вказав, що обвинувачений ОСОБА_10 , визнає вину за ч.2 ст. 146 КК України, тому просить задоволити апеляційну скаргу обвинуваченого частково в частині помякшення покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_16 в частині помякшення покарання, обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу в частині помякшення покарання, вину за ч.2 ст. 146 КК України визнав у повному обсязі, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_10 викладають доводи, щодо наявності підстав для застосування відносно обвинувачених більш мякого покарання, оскільки вважають покарання, призначене судом першої інстанції таким, що не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинувачених через суворість.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції згідно ч. 2 ст. 409 КПК України є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив сукупність злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів вчинених з необережності, в силу ст.89 КК України раніше несудимий відповідно до вимоги про судимість від 09.04.2018 року, згідно довідки-характеристики Дубівської сільської ради, вих. №112 від 09.04.2018 року ОСОБА_7 житель с. Дубова, Жмеринського району, Вінницької області, за час проживання на території села зарекомендував себе із задовільної сторони, скарг від жителів та сусідів на нього не надходило, на даний час не працює, згідно довідки Дубівської сільської ради, вих. №113 від 09.04.2018 року сім`я ОСОБА_7 складається: дружина ОСОБА_17 , 1995 року народження; син ОСОБА_18 , 2012 року народження; син - ОСОБА_19 , 2014 року народження; дочка ОСОБА_20 , 2016 року народження, претензій з боку потерпілого до ОСОБА_7 немає, шкода відшкодована в повному обсязі .
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що потерпілий подав апеляційну скаргу на вирок суду та просив призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі.
Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що не має будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 , спричинена шкода повністю відшкодована, з урахуванням строку перебування ОСОБА_7 під вартою, щирого каяття, вважає, що його виправлення можливе без подальшого відбування покарання.
Свою позицію потерпілий підтримав у заяві, поданій до апеляційного суду.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 вказав, що визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень, розкаюється.

Суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, в суді апеляційної інстанції, те, що він вину визнав, щиро розкаявся, що свідчить про бажання залагодити ситуацію, що сталася, відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, думку потерпілого ОСОБА_6 , який просив призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі покарання, обставини кримінальних правопорушень та вважає, що призначене судом покарання є явно несправедливим через суворість.
При цьому з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України.

Вирішуючи питання вимог обвинуваченого ОСОБА_10 щодо пом`якшення покарання,суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду вину визнав в повному обсязі за ч.2 ст. 146 КК України, щиро розкаявся, згідно довідки-характеристики Дубівської сільської ради, вих. №110 від 09.04.2018 року ОСОБА_10 житель с. Дубова, Жмеринського району, Вінницької області за час проживання на території села зарекомендував себе із задовільної сторони, згідно довідки Дубівської сільської ради, вих. №111 від 09.04.2018 року сім`я ОСОБА_10 складається: брат - ОСОБА_21 , 1982 року народження, відповідно до вимоги про судимість від 08.04.2018 року в силу ст. 89 КК України раніше не судимий та вважає, що з урахуванням особи ОСОБА_10 , його ставлення до вчинення кримінального правопорушення наявні підстави для призначення більш мякого покарання в межах санкції ч.2 ст. 146 КК України.
З урахуванням наведеного, та зважаючи на положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 можливе лише за умови їх ізоляції від суспільства, проте протягом меншого строку покарання у виді позбавлення волі, ніж його призначено вироком суду першої інстанції.
Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задоволити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2020 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 змінити в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 146 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст. 146 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду з дня проголошення протягом трьох місяців,а засудженими, які тримаються під вартою з дня отримання копії судового рішення.
Ухвала апеляційного суду на підставі ч. 4 ст. 532 КПК України набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4