Провадження № 11-кп/4820/401/20
Справа № 686/3049/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
доповідача судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000328 від 30.11.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні маючого двох малолітніх дітей, раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання із випробуванням з іспитовим строком два роки.
Відповідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 785,05 грн.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду, 30 листопада 2019 року, близько 10 год. 40 хв., ОСОБА_7 , керуючи автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного автомобіля "MAN TGX 18.440", д.н. НОМЕР_1 , із спеціалізованим вантажним напівпричепом "Kogel S24", д.н. НОМЕР_2 , в порушення ч.1 п. 1.5, п.2.3 (б), пп.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.01.2001, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись заднім ходом по проїзній частині вул. М.Кропивницького в напрямку до Проспекту Миру, у м.Хмельницький, не маючи можливості об`єктивно виявити пішоходів, що викликало необхідність у залученні інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого біля будинку №65/3 на Проспекті Миру, допустив наїзд задньою частиною напівпричепа на пішохода ОСОБА_9 , який знаходився в межах смуги руху автопоїзда, в результаті чого останній отримав в своїй сукупності тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у клінічному перебігу, які стали причиною його смерті.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки. Зазначає, що при призначенні додаткового покарання судом не враховано того, що він працював водієм, а у зв`язку з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, він фактично втратив роботу, через не можливість виконання своїх трудових обов`язків, що суттєво ускладнило можливість фінансового забезпечувати сім`ю і може негативно відобразитись на його сімейному стані, оскільки його дружина на даний час не працює, так як перебуває у декретній відпустці, а двоє малолітніх дітей перебувають на його повному утриманні. Вину у вчиненому не заперечує, шкоду потерпілому ОСОБА_8 відшкодував, претензій з його боку немає. А тому, вважає, що призначене йому додаткове покарання є занадто суворим та не справедливим, адже позбавляє його, на тривалий строк, права керувати транспортним засобом, що є єдиними джерелом доходу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також позбавляє його можливості повернути кошти, які ним позичені для відшкодування заподіяної шкоди потерпілому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає в силу наступних причин.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та справедливість призначеного основного покарання, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного додаткового покарання, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає такими, які не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання, місцевий суд вказаних вимог у повному обсязі дотримався.

Місцевим судом у повній мірі враховано як саму особу обвинуваченого, так і тяжкість вчиненого нею злочину, проаналізовано характер й обсяг допущених обвинуваченим грубих порушень ПДР, що спричинило тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до смерті потерпілого.

Колегія суддів враховує те, що набуття особою права керування транспортними засобами унормовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511). Держава, надаючи це право особі, яка бажає його набути, встановлює перед нею певні умови та зобов`язує їх виконати. Однією з таких умов є обов`язок особи підтвердити свої знання встановлених правил та дотримуватися їх. Виходячи з того, що у національному законодавстві транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, на водія як особу, яка набула право керування ним, покладається особливий тягар дотримання цих правил.

Колегія суддів констатує, що порушення ПДР ОСОБА_7 пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я учасників дорожнього руху. У результаті злочинної недбалості ОСОБА_7 настала смерть потерпілого, тобто посягнуто на найвищу цінність гарантовану Конституцією України життя людини.

При цьому, використання обвинуваченим ОСОБА_7 транспортного засобу для отримання доходу, про що вказує обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, не може бути безумовною підставою для призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Судова колегія враховує і те, що у даному кримінальному провадженні суспільна небезпека від наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, за даних обставин, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначеного додаткового покарання є законним та належним чином обґрунтований і підстав для його зміни у колегії суддів немає.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3