Справа № 359/9491/20
Провадження №1-кс/359/2299/2020
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 грудня 2020 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду без технічної фіксації клопотання слідчого СВ Бориспільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0001984 внесеному 26.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, про арешт майна,

в с т а н о в и в :
01.12.2020 року слідчий за погодженням з прокурором, звернувся із зазначеним клопотанням в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Так встановлено, що 25 листопада 2020 року близько 22 год. 45 хв., ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 на автомобілі марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 , прибули до парку культури та відпочинку по вул. Київський шлях, 69-а в м. Бориспіль Київської області де зустріли раніше незнайомих їм ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В подальшому, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виник спільний злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, зокрема в безпричинному нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Реалізуючи спільний свій злочинний умисел спрямований на вчинення хуліганства, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, групою осіб, бажаючи самоствердитись за рахунок завдання фізичного болю оточуючим, ігноруючи загальновизнані норми моралі та правила поведінки в суспільстві, перебуваючи в громадському місці, використовуючи малозначний привід, спричинили тілесні ушкодження руками, ногами та рукояткою предмету схожого на пістолет ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В подальшому, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 на автомобілі марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 покинули місце вчинення злочину.

26.11.2020, в період часу з 01 год. 40 хв. по 02 год. 17 хв., слідчим СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 , проведено обшук за правилами ст.233 КПК України, автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на асфальтованому дорожньому покритті в с. Чубинське Бориспільського району Київської області. Під час обшуку виявлено та вилучено: предмет схожий на пістолет з маркуванням 1979 PAT.DEND, два предмети схожі на магазини, п`ять предметів схожих на набої з маркуванням: 38- 89, один предмет схожий на набій 38-73, один предмет схожий на набій 38-75, один предмет схожий на набій 270-02, також під час обшуку вилучено транспортний засіб автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином є достатні дані, які дають підстави вважати, що вилучені предмети, можуть мати значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

26.11.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль «Тойта Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , фактичним користувачем даного транспортного засобу є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У зв`язку з вище викладеним, з метою забезпечення цивільного позову потерпілих та з метою повного, всебічного, об`єктивного розслідування вказаного злочину та встановлення об`єктивної істини у зазначеному кримінальному провадженні слідчий просив накласти арешт на транспортний засіб автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 .

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду клопотання, причина неявки суду не відома.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуття в судове засідання слідчого в даному кримінальному провадженні.

Ознайомившись з матеріалами клопотання та долученими до нього додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.09.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, 3-1) можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що з метою забезпечення збереження речового доказу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вище зазначених норм закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У своєму клопотанні слідчий вказує, що в даному кримінальному провадженні метою арешту майна є забезпечення цивільного позову потерпілих, а також посилання на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

В той же час, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 296 КК України, в рамках якої було відкрито дане кримінальне провадження, санкція статті не передбачає конфіскацію майна.

З матеріалів клопотання не вбачається того, що заявлено цивільний позов в рамках кримінального провадження з метою відшкодування будь-якої шкоди.

Крім того, матеріали клопотання не містять відомостей, що вилучений транспортний засіб автомобіль марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1ст.173 КПК України).

Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Суд вважає, що докази які долучені слідчим до клопотання, не надають можливості здійснити такий висновок.

У зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя приходить до висновку що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 303, 376 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Бориспільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001984 внесеному 26.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з моменту її оголошення.
Оголошення повного тексту ухвали слідчого судді здійснено 04.12.2020 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1