ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3622/20 Справа № 184/1902/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року про відмову у задоволенні подання державної установи Покровський виправний центр (№79) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Семенівка Чернігівської області, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні подання державної установи Покровський виправний центр (№79) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що за час відбування покарання засуджена працевлаштована, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, іноді бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу, відповідно до довідки про проведену соціально-виховну роботу із засудженою, остання тільки стає на шлях виправлення, має одне заохочення, а також суд врахував, що ОСОБА_7 фактично відбула лише половину із призначеного їй покарання, яке було призначено в мінімально можливому розмірі санкції ст. 166 КК України, а тому, зважаючи на характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також наявність тяжких, невідворотних наслідків вчиненого та наявності лише одного заохочення, на думку суду не свідчить про виправлення засудженої.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що відбула необхідну частину покарання, має заохочення, стягнень не має, сумлінно ставиться до праці, щиро кається у вчиненому злочині.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи засудженої і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджена не довела своє виправлення, а тому не може бути звільнена умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджена вироком Менського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2019 року за ст. 166 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Початок строку відбування засудженою покарання 17 жовтня 2019 року.
Кінець строку відбування засудженою покарання 17 жовтня 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджена з 17 жовтня 2017 року відбуває покарання в державній установі Покровський виправний центр (№79), за час відбування покарання характеризується позитивно, має 1 заохочення, стягнень не має, по прибуттю до установи була працевлаштована до господарського обслуговування пекарем, на даний час працевлаштована до виробничої майстерні установи робітником із заготівлі дров, має 3 заохочення, стягнень не має, дотримується рівних правовідносин з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом, приймає участь у виховних заходах та в програмах диференційного виховного впливу Правова освіта та Підготовка до звільнення.
Також судом першої інстанції враховано, що 30 червня 2020 року комісією державної установи Покровський виправний центр (№79) було відмовлено у застосуванні до засудженої вимог ст. 82 КК України.
Крім того, згідно довідки про проведену соціально виховну роботу із засудженою ОСОБА_7 встановлено, що 02 квітня 2020 року з засудженою було проведено чергову оцінку ступеню виправлення засудженої та зроблено висновок, що засуджена лише «стає на шлях виправлення» із середнім балом «задовільно», 02 червня 2020 року з засудженою було проведено позачергову оцінку ступеню виправлення засудженої та зроблено висновок, що засуджена «стала на шлях виправлення» із середнім балом «задовільно», 06 жовтня 2020 року з засудженою було проведено позачергову оцінку ступеню виправлення засудженої та зроблено висновок, що засуджена «довела своє виправлення» із середнім балом «добре».
При цьому судом враховано, що ОСОБА_7 фактично відбула лише половину із призначеного їй покарання, яке до того ж було призначено в мінімально можливому розмірі санкції ст. 166 КК України, що зважаючи на характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину, наявність тяжких та невідворотних наслідків вчиненого, а також лише одного заохочення свідчить про те, що мета виправлення засудженої за такий короткий строк ще не досягнута.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженої, оскільки сумлінне виконання засудженою своїх обов`язків, наявність 1 заохочення та відсутність стягнень не свідчить, що засуджена стала на шлях виправлення, та така поведінка засудженої не може бути підставою для її умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженої зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджена відбула необхідну частину покарання, сумлінно ставиться до праці, щиро кається у вчиненому злочині, не можуть свідчити, що вона виправилась та до неї може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженої умовно-дострокового звільнення остання не навела в апеляційній скарзі та не надала при її розгляді.
Доводи засудженої про упереджене ставлення до неї суду є безпідставними, як і її твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженої до вчиненого нею злочину, щодо праці, додержання нею вимог режиму, дані про її особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довела свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженої не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи, а також не свідчать про доведення засудженою свого виправлення та про наявність підстав для її звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року про відмову у задоволенні подання державної установи Покровський виправний центр (№79) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4