233 № 233/4495/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000596 від 12 липня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000596 від 12 липня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про продовження дії обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, оскільки ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; ризики, що були наявні на час обрання запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає. Підставами вважати, що в кримінальному проваджені продовжують існувати ризики передбачені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є те, що ОСОБА_6 може спробувати: п. 1. переховуватися від суду, що підтверджується тим, що останній постійного місця мешкання не має, стійких соціальних зв`язків в м. Костянтинівка та в Донецькій області не має, соціально не адаптований, підозрюється у скоєні тяжкого злочину, за який передбачено позбавлення волі на строк до 6 років, у зв`язку з чим суворість покарання може бути визнана останнім більш небезпечною ніж втеча; п. 3. незаконно впливати на свідків (а саме свідка ОСОБА_7 ), що підтверджується тим, що відповідно до отриманих під час розслідування даних, ОСОБА_6 підтримує з останнім дружні відносини, у зв`язку з чим перебуваючи на волі може незаконного впливати на останнього та змушувати його змінити свідчення на свою користь, що може істотно впливати на хід досудового розслідування та встановлення істини; п. 5. вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 не має постійного місця мешкання, веде бродяжницький спосіб життя, ніде не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками, схильний до скоєння правопорушень. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам і не в повному обсязі забезпечить виконанню обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Прокурор підтримав клопотання, просив продовжити обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Потерпілий ОСОБА_5 просив вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_4 , просили змінити запобіжний захід, обравши відносно нього домашній арешт.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором письмове клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Судом достовірно встановлено, що ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
25 листопада 2020 року ОСОБА_6 вручено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України перебуває на стадії судового розгляду, судом не виконані необхідні процесуальні дії, зокрема не досліджено докази, не допитано потерпілого, свідка. Судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не завершено.

Під час судового розгляду судом встановлено, що надані прокурором докази доводять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором доведено, що підставами вважати, що в кримінальному проваджені існують ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду підтверджується тим, що останній постійного місця мешкання не має, стійких соціальних зв`язків в м. Костянтинівка та в Донецькій області не має, соціально не адаптований, підозрюється у скоєні тяжкого злочину, за який Законом України про кримінальну відповідальність передбачено позбавлення волі на строк до 6 років, у зв`язку з чим суворість покарання може бути визнана останнім більш небезпечною ніж втеча.

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків (а саме свідка ОСОБА_7 ), підтверджується тим, що відповідно до отриманих під час розслідування даних, ОСОБА_6 підтримує з останнім дружні відносини, у зв`язку з чим перебуваючи на волі може незаконного впливати на останнього та змушувати його змінити свідчення на свою користь, що може істотно впливати на хід досудового розслідування та встановлення істини.

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність підтверджується тим, що ОСОБА_6 не має постійного місця мешкання, веде бродяжницький спосіб життя, ніде не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками, схильний до скоєння правопорушень

При вирішенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що: ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, особу обвинуваченого, тощо. Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду. Суд оцінює наявність вказаного ризику у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання (без визначеного місця проживання, зареєстрований на тимчасово окупованій території), родом занять та майновим станом, сімейними зв`язками ОСОБА_6 , тощо).

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , його можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, на думку суду, є підставою для продовження ОСОБА_6 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання (не одружений, не працює, зареєстрований на тимчасово окупованій території України, без визначеного місця проживання); майновий стан обвинуваченого, який не працює, офіційного заробітку не має; враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу до 11 грудня 2020 року, судове слідство триває, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 , не даючи оцінки дослідженим доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 182 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тож, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України слід призначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 42040 грн., поклавши на ОСОБА_6 певні обов`язки у випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_8 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дебальцеве, Донецької області - задовольнити.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дебальцеве, Донецької області, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, строком на 60 днів по 07 лютого 2020 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_6 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».
Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 42 040 (сорок дві тисячі сорок) гривень.
У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язок прибувати на виклики до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває м. Костянтинівка, Донецької області, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими особами, причетними до даного кримінального правопорушення; не вчиняти інших правопорушень.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
На ухвалу суду учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1