Справа № 361/1194/18
Провадження № 1-кп/361/99/21
У Х В А Л А
ПІДГОТОВЧОГО СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ
=====================================================================

04 лютого 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого, судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Бровари кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000553 від 19 листопада 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Староласпа Тельманівського району Донецької області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України, -

в с т а н о в и в :
02 березня 2018 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні № 0000553 від 19 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, під час досудового розслідування запобіжні заходи щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не застосовувались.
Ухвалою суду вказані матеріали кримінального провадження були призначені судом до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду, матеріали підсудні суду, підстав для закриття немає.

Обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала проти думки прокурора та заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору для виконання вимог статті 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не чітке та не конкретне і їй не зрозуміле, так як обвинувальний акт містить ряд положень, які суперечать один одному, у зв`язку з чим недотримано вимоги частини другої статті 291 КПК України, оскільки фактичний виклад обстави злочину, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація злочинів, формулювання обвинувачення та розмір шкоди, завданої злочинами, не лише є такими, що не відповідають дійсності, а і містять в собі ряд тверджень, які суперечать один одному.

Так, у формулюванні обвинувачення зазначено, що вона вчинила розтрату ввіреного їй майна в інтересах СТ «Лелека» в особливо великих розмірах, а в подальшому у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що вона достовірно знала, що на час позачергової конференції майно Броварської райспоживспілці не належить.

Також у формулюванні їй обвинувачення стосовно факту вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України зазначено, що в подальшому вона - ОСОБА_7 достовірно знаючи, що ОСОБА_6 являється головою споживчого товариства «Лелека», домовилась із ОСОБА_6 під час конференції шахрайським шляхом заволодіти нерухомим майном, яким користувалась райспоживспілка. В цій частині твердження щодо заволодіння майном саме шахрайським шляхом суперечить іншим положенням обвинувального акту, оскільки вона обвинувачується у вчиненні розтрати, а не шахрайства, а в цих злочинах відрізняються як об`єктивна сторона, так і суб`єкт злочину. Не зазначено час, місце та спосіб складання позачергової конференції Броварської райспоживспілки від 12.12.2011. У викладі фактичних обставин формулювання обвинувачення щодо неї на 21 аркуші обвинувального акту та щодо ОСОБА_6 на 31 аркуші зазначено: «вказану постанову підготувала невстановлена особа». У той же час на тих же аркушах обвинувального акту зазначено, що вказана постанова підписана ОСОБА_9 . Однак, відповідно до цього ж обвинувального акту ОСОБА_9 не є обвинуваченою, хоча і підписала документ, який, на переконання сторони обвинувачення, містить завідомо неправдиві відомості. У той же час ні вона, ні ОСОБА_6 цей документ не підписували і тому їй не зрозуміло чому вони притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих їм злочинів, пов`язаних з використанням цього документа, який, на думку сторони обвинувачення, є підробним. Не зазначено також на підставі яких саме документів чи інших доказів зроблено висновок про те, що ОСОБА_6 є службовою особою саме Броварської райспоживспілки та не зазначено кому саме його діями заподіяно шкоду і в чому вона виразилася.

У формулюванні обвинувачення щодо неї стосовно вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, їй інкриміновано розтрата об`єктів нерухомості, в тому числі швейного цеху, розташованого по АДРЕСА_3 (аркуш 19, 23 о. а.). ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України, також інкримінується привласнення цих же самих об`єктів нерухомості, що і їй, в тому числі і цього ж швейного цеху (аркуші 29, 30, 33 о.а.) причому зазначено, що внаслідок цього заподіяно шкоду Київській обласній спілці споживчих товариств.

У той же час у формулюванні обвинувачення щодо неї стосовно вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, інкриміновано заволодіння шляхом обману об`єктом нерухомості-швейним цехом, розташованим по

АДРЕСА_3 , внаслідок чого було заподіяно матеріальну шкоду ТОВ «Ромбік». Тобто у формулюванні обвинувачення щодо неї зазначені відомості, що суперечать один одному. Так одній і тій же особі інкримінується, що вона заволоділа одним і тим же об`єктом нерухомості і шляхом розтрати і шляхом шахрайства, причому шкоду внаслідок цього спричинено одночасно різним потерпілим.

Також звернула увагу, що спір між Київською обласною спілкою споживчих товариств та Броварською райспоживспілкою і СТ «Лелека» стосується лише чотирьох об`єктів нерухомості, розташованих по АДРЕСА_4 : бойні нової, ангару, складу будівельних матеріалів, боксів АТП. По решті об`єктів нерухомості (21 об`єкт), які перелічені в обвинувальному акті, власників стороною обвинувачення взагалі не зазначено, а відтак потерпілих в цій частині обвинувачення також не має.

Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, посилаючись на неконкретність формулювання обвинувачення й невідповідність унормованим у статті 291 КПК України імперативним вимогам.

В клопотанні зазначив, що в інкримінованих злочинах, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, йому та ОСОБА_7 стороною обвинувачення формально встановлено потерпілими Київську обласну спілку споживчих товариств та ТОВ «Ромвік», оскільки судовими рішеннями встановлено про неналежність переліченого в обвинувальному акті майна вищевказаним товариствам, про що стороною захисту в ході досудового розслідування неодноразово наголошувалось та надавались відповідні судові рішення. Далі вказав, що в інкримінованому йому злочині не зазначено з якого часу майно, тобто предмет злочину, ним було привласнено. В обвинувальному акті встановлено, що він, ОСОБА_6 , ніяких дій як службова особа по відношенню до майна не вчиняв, не підписував ніяких документів, будь-яких вказівок не давав, рішень про відчуження або передачу у володіння не приймав, оскільки рішення про передачу майна було прийнято колегіальним органом, яке підписано встановленою особою, а не невстановленою особою, як це вказано в обвинувальному акті. Також в обвинувальному акті на аркушах 25 та 35 зазначено, що він та ОСОБА_7 привласнили шляхом зловживання своїм службовим становищем одне і те ж майно. Вважає, що стороною обвинувачення в його діях не встановлено суб`єктивної та об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого

ч. 5 ст. 191 КК України. Крім того, постанова про закриття кримінального провадження № 0000553 від 19.11.2015 за підозрою його - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, від 24.05.2017 закрито на підставі пункту другого частини першої статті 284 КПК України, тобто за відсутністю в їхніх діях складу злочинів і вказана постанова на теперішній час ніким не скасована. Відомості про скасування даної постанови в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, відсутні, хоча відомості обов`язково повинні були внесені органом досудового розслідування. Також зазначив, що вимоги статті 295 КПК України органом досудового розслідування дотримані не були, тому вважає, що строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчився 07.06.2017, що унеможливлює прийняття будь-яких процесуальних рішень після зазначеної вище дати. Також зазначив, що з травня по грудень 2017 року провадження у справі зупинялось на підставі хвороби підозрюваних, однак ні він, ні ОСОБА_7 не звертались до прокурора з клопотанням про зупинення досудового розслідування і будь-яких документів медичного характеру, які б свідчили про їхній стан здоров`я, не надавали, а тому провадження зупинялось безпідставно. Зазначені недоліки, допущені органом досудового розслідування, вказують на порушення його прав на захист, а висунуте обвинувачення є не зрозумілим.

Захисник обвинувачених-адвокат ОСОБА_10 підтримав думки своїх підзахисних і також заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки останній складений із порушенням вимог статті 291 КПК України і заявив клопотання про повернення на підставі пункту третього частини третьої статті 314 КПК України обвинувального акта, який не відповідає вимогам статті 291 КПК України, прокурору для усунення недоліків, посилаючись на неконкретність формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань обвинувачених та їх захисника.
Вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов до наступного висновку.

Із частини першої статті 91 КПК України вбачається, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини), та винуватість обвинуваченого у його вчиненні, згідно з частиною другою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого і прокурора. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою статті 110 КПК України, процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт, що, на думку суду, структурно повинен відповідати вимогам статті 291 КПК України, а змістовно - також іншим вимогам кримінального процесуального закону.

За правилами частини першої статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є процесуальним документом, що визначає предмет судового розгляду; в разі визнання особи винуватою мотивувальна частина вироку, відповідно до положень пункту 2 частини третьої статті 374 КПК України, має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням всіх обставин кримінального правопорушення. В доктрині кримінального процесу фактичною моделлю вчиненого злочину є фабула обвинувачення, а правовою моделлю - формулювання обвинувачення: короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та фабули обвинувачення. Питання дотримання слідчим і прокурором вимог статті 291 КПК України стосовно форми та змісту обвинувального акта з`ясовується судом саме в підготовчому судовому засіданні.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права. Однією з гарантій права на справедливий суд відповідно до статті шостої Конвенції є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер висунутого проти нього обвинувачення, при цьому суд має схилятися до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення, про що йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Девеер проти Бельгії». В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, у будь-якому випадку надані йому відомості повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки до адекватного захисту, а в рішеннях «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999, «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006, «Даллас проти Угорщини» від 01.03.2001 суд вказав, що надання повної детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду; право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення має розглядатися у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» пункту 3 статті шостої Конвенції. В рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 констатовано, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Аналіз положень пункту 13 частини першої статті 3, статей 20, 91, пункту 5 частини другої статті 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не містить в собі суперечностей, вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього.

Перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000553 від 19 листопада 2015року на відповідність чинному законодавству, суд дійшов висновку про формулювання слідчим при його складанні всупереч стандартам Європейського суду з прав людини та вимогам КПК України неконкретного обвинувачення, що залишилось поза увагою прокурора, який затвердив процесуальний документ.

В обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у розтраті ввіреного чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, а у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_7 достовірно знаючи, що ОСОБА_6 являється головою споживчого товариства «Лелека» домовилась з останнім під час проведення конференції шахрайським шляхом заволодіти нерухомим майном, яким користувалась райспоживспілки. В цій частині твердження щодо заволодіння майном саме шахрайським шляхом суперечить іншим положенням обвинувального акту, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні розтрати ввіреного чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а не шахрайства, а в цих злочинах відрізняються як об`єктивна сторона злочинів, так і суб`єкт злочинів. Крім цього, не зрозуміло на підставі якого джерела визначена вартість нерухомих об`єктів тобто розмір майнової шкоди.

У формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме розтрата об`єктів нерухомості, в тому числі швейного цеху розташованого по АДРЕСА_3 , внаслідок чого Київській обласній спілці споживчих товариств завдано майнової шкоди, у той же час у формулюванні обвинувачення їй же інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що вона заволоділа одним і ти же об`єктом нерухомості, а саме: швейним цехом розташованим по вул. Богунській, 22/10, внаслідок чого ТОВ «Ромвік» заподіяно шкоду шляхом обману. Тобто одній і тій же особі інкримінується, що вона заволоділа одним і тим ж об`єктом нерухомості і шляхом обману, і шляхом шахрайства, а також зазначено, що майнова шкода заподіяна різним потерпілим, а тому не зрозуміло кому належить все ж таки швейний цех та кому заподіяна шкода - Київській обласній спілці споживчих товариств чи ТОВ «Ромвік». Також, в обвинувальному акті чітко не зазначено суб`єктивну та об`єктивну сторони складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, інкримінованого ОСОБА_6 .

В решті об`єктів нерухомості, які перелічені в обвинувальному акті, власників органом досудового розслідування взагалі не зазначено, а відтак потерпілих в цій частині обвинувачення не має і не зрозуміло кому і в якому розмірі завдано майнової шкоди. Разом з тим не зазначена і вартість перелічених об`єктів нерухомості кожного окремо.

В обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення не зазначено час, місце та спосіб складання постанови позачергової конференції Броварської райспоживспілки від 12.11.2011, не вказано на підставі яких саме документів ОСОБА_6 являється службовою особою Броварської райспоживспілки, та не зазначено чому саме Київській обласній спілці споживчих товариств заподіяно шкоду його діяннями та на підставі якого джерела визначена загальна сума майнової шкоди. Не зазначено з якого часу майно було привласнено ОСОБА_6 та які його дії як службової особи стали наслідком незаконного вилучення у власника всього переліку майна.

За таких обставин висновки про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 привласнення чужого майна є не чітким, неконкретним та необґрунтованим і таким, що суперечить іншим положенням обвинувального акту.

Таким чином, складений органом досудового розслідування та затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення ОСОБА_11 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000553 від 19.11.2015 не відповідає вимогам частини другої статті 291 КПК України, а допущені при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 недоліки позбавляють суд можливості виконати вимогу статті 348 КПК України щодо роз`яснення останнім суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне формулювання обвинувачення в розумінні пункту тринадцятого частини першої статті 3 КПК України, а за правилами статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Неконкретність формулювання в обвинувальному акті обвинувачення

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є безумовною перешкодою для призначення справи до судового розгляду, при цьому пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК України передбачене повернення судом обвинувального акта прокурору в разі його невідповідності вимогам цього Кодексу, тому обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000553 від 19.11.2015 підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, допущених при його складанні.

Залишивши по за увагою відсутність висунутого конкретного обвинувачення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , прокурор порушив вимоги чинного законодавства, оскільки відсутність чіткого і конкретного висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист в інкримінованих їм злочинах.

Ухвалення судового рішення за таких обставин, у будь-якому разі може бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Інші наведені обвинуваченими та їхнім захисником порушення, на думку суду, за умов чіткого і конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не перешкоджали б призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Щодо думки про можливість зміни обвинувачення в судовому засіданні, то суд вважає таку думку безпідставною, оскільки такі порушення законодавства виявлені на цьому етапі, тому вони повинні бути усунутими безпосередньо при їх виявленні, а не проводити тривалі судові процеси, в яких змінювати обвинувачення, тим самим порушуючи принцип загальних засад кримінального провадження, зокрема статті 7 пункту 21 КПК України щодо розумності строків.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 міра запобіжного заходу не обиралась.

Прокурор у судовому засіданні щодо міри запобіжного заходу обвинуваченим клопотання не заявляв, тому суд не вважає за необхідне обирати їм запобіжний захід.

Щодо клопотань про прийняття до розгляду цивільних позовів, про заборону ТОВ «Сонячний квартал» користуватися та розпоряджатися речовими доказами та передачу їх під відповідальне зберігання потерпілому Київській обласній спілці споживчих товариств, про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, про скасування накладеного арешту на нерухоме майно, суд зазначені клопотання на даному етапі залишає без розгляду, оскільки обвинувальний акт повертається прокурору, для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314-316, 369, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні

№ 0000553 від 19 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191,

ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України повернути прокурору Київської області для виконання вимог статті 291 КПК України.

Зобов`язати прокурора усунути вказані недоліки протягом 30 діб з дня проголошення ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Броварський міськрайонний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3