ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/283/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 24 вересня 2020 року. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про застосування більш м`якого запобіжного заходу відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в нічний час з 21 год. до 07 год. В разі незадоволення апеляційної скарги про зміну запобіжного заходу, ОСОБА_7 на домашній арешт, просить зменшити розмір застави до 10 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду про наявність ризиків переховування обвинуваченого від органів досудового слідства та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків і вчинення іншого кримінального правопорушення необґрунтовані жодними доказами та базуються виключно на припущеннях. Також вважає, що прокурором не наведено в клопотанні і не надано в ході судового розгляду доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам. Просить врахувати, що його підзахисний не має наміру переховуватись від суду, доказом чого є те, що незважаючи на перебування у провадженні суду першої інстанції декількох кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_7 , він до моменту обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодного разу не порушив покладених на нього процесуальних обов`язків, а навпаки завжди вчасно з`являвся на виклики як досудового слідства та і суду. Також наголошує, що обвинувачений має постійне місце проживання, є одруженим, має на утриманні неповнолітнього сина, за місцем проживання відносно нього не надходило скарг від мешканців, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває. Адвокат звертає увагу на те, що з моменту обрання стосовно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, значно погіршився загальний стан здоров`я ОСОБА_7 , в зв`язку з підвищенням тиску у останнього суд вже кілька разів не міг розглядати дане кримінальне провадження. Впродовж квітня-червня 2020 року до його підзахисного 22 рази викликався лікар і надавалась відповідна медична допомога, а в 2013 році ОСОБА_7 переніс інсульт. Вважає, що відсутність ризику незаконного впливу на потерпілих свідків доводить той факт, що під час досудового слідства їх вже було допитано, а обвинувачений повністю визнає свою вину та кається, про що неодноразово заявляв в судовому засіданні. Зазначає, що враховуючи вчинення злочинів невеликої тяжкості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі зможе відшкодувати шкоду потерпілим, що в подальшому може покращити його становище при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку. Беручи до уваги щире каяття його підзахисного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стверджує, що останній немає наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002450 відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суддя своє рішення мотивував тим, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебувають 15 обвинувальних актів про обвинувачення останнього у вчиненні умисних корисливих злочинів, а також судом враховано те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів.

На переконання колегії суддів, наведені обставини правильно оцінені судом першої інстанції як такі, що підтверджують існування ризиків того, що у разі не продовження судом строків дії попередньо застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або ж зміни на більш м`який із запобіжних заходів, неможливо запобігти ризикам, що передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені при обрання вказаного запобіжного заходу і продовжують існувати.

Переконливих доводів, які би спростовували наведені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції про те, що ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу не зменшились і продовжують існувати, в апеляційній скарзі не наведено.

Так, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину і сприяв досудовому розслідуваною не спростовують наявність вказаних в клопотанні прокурора і встановлених судом ризиків, оскільки показання свідків та підозрюваного під час досудового розслідування не можуть бути використані як докази під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги та надані стороною захисту медичні документи про погіршення стану здоров`я підозрюваного, наведених в ухвалі слідчого судді висновків не спростовують, оскільки з цих матеріалів не вбачається неможливість утримання обвинуваченого під вартою, а також ненадання йому медичної допомоги.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави не обґрунтовані обставинами провадження і не підтверджені жодними доказами. Крім того, зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що нею не визначався новий розмір застави, а тому доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни застосованих судом обмежень відносно обвинуваченого виходять за межі апеляційного розгляду. Також, в ході апеляційного розгляду встановлено, що в судовому засіданні 28 липня 2020 року розглядалося лише клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, а сторона захисту клопотань в порядку ст.201 КПК України не заявляла, а лише заперечувала проти клопотання заявленого прокурором.

Крім того, доводи захисника про відсутність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, суперечать заявленим в його апеляційній скарзі вимогам про застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки відповідно до ст.194 КПК України застосування будь-якого запобіжного заходу можливе лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону, ґрунтується на наданих суду матеріалах провадження, а тому не вбачає підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 424 КПК України передбачено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.7,9,404-419,424 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає і набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий

Судді