Справа № 539/3949/20
Провадження № 1-кс/539/859/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2020 року м.Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської обалсті
в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до Лубенського міськрайонного суду до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
В судовому засіданні слідчий вимоги клопотання підтримав, просив накласти арешт на вказане майно.
Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 та володілець тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого, слідчий суддя приходить до таких висновків.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до п 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи, що стороною обвинувачення доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно, яке було вилучено під час огляду у ОСОБА_5 , який є володільцем, а не власником цього майна та в подальшому визнано речовим доказом, з метою досягнення повноти та всебічності розслідування зазначеного кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.26, 98, 100, 110, 167, 170-174, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Власники або володільці майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала може бути оскаржена відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1