Справа № 756/8297/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3853/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на два місяці, до 24.12.2020 включно.
В обґрунтування рішення зазначається, що враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості злочину, наявні відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов до висновку що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились. Щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків, то обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою ще на два місяці. Розмір застави судом не визначено, оскільки внаслідок злочину настала смерть людини.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року та постановити нову ухвалу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби (з 22.00 до 06.00) за адресою останнього фактичного місця проживання (яке відмінне від місця реєстрації): АДРЕСА_1 . Викликати в судове засідання ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що винесення ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до розгляду апеляційної скарги на попередню ухвалу про продовження строку тримання під вартою, строк якої не закінчився, а апеляційний розгляд призначено в межах строку дії цієї ухвали, є абсолютно незаконним та грубо порушує право на апеляційне оскарження рішення суду. У зв`язку із чим, ухвала від 26.10.2020 є незаконною та підлягає скасуванню.
Окрім того, захисник звертає увагу на те, що зміст оскаржуваної ухвали повністю дублює текст попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою, що свідчить про не дослідження судом усіх обставин справи. Відтак, суто формальний підхід суду до вирішення питання про тримання під вартою обвинуваченого, який є найсуворішим видом запобіжного заходу та становить суттєве втручання в особисті права та права на свободу і недоторканість, гарантованих ст.5 Конвенції про захист людини та основоположних свобод, призвів до винесення очевидно незаконної ухвали, яка не містить в собі ані мотивування, ані аналізу та належної оцінки існуючих обставин справи.
Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог закону, зокрема, ст. ст. 177, 194, 199, 331 КПК України, оскільки прокурором не було доведено, а судом не було встановлено, що існує хоча б один із ризиків, визначених ст.177 КПК України, а також, що жоден інший із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам про які зазначає прокурор у своєму клопотанні.
Так, на думку захисника, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг би гарантувати виконання обвинуваченим на час судового розгляду процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти ризикам, які зазначаються стороною обвинувачення, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням його вільного переміщення.
Крім цього, захисник ОСОБА_8 стверджує, що оскаржувана ухвала про продовження строку запобіжного заходу, який триває майже півтора роки по суті встановлює виконання покарання, що суперечить презумпції невинуватості. Тому, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою поза розумними строками, які необхідні для забезпечення належної поведінки особи на час вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
вивчивши доводи апеляційної скарги колегія суддів та дослідивши матеріали провадження колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається із апеляційної скарги захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 26 жовтня 2020 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 24 грудня 2020 року. Як встановлено колегією суддів, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17.12.2020 постановлено ухвалу про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. Тобто, на день розгляду провадження судом апеляційної інстанції ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 фактично втратила чинність.
Разом з тим, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_7 у вину та існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім того, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч.1 ст.178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі захисник, підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника у зв`язку з неможливістю скасування ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 350, 177, 418, 419, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4