Справа № 345/2620/20
Провадження № 11-кп/4808/452/20
Категорія 185 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000567 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 18 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 185 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, із неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, інвалід ІІ групи, раніше неодноразово судимого, востаннє 19.05.2020 року Калуським міськрайонним судом Івано Франківської області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважає вирок Калуського міськрайонного суду від 18.08.2020 року незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції при призначенні йому покарання належним чином не врахував те, що свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є інвалідом ІІ групи.

Просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 18.08.2020 року та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Калуського міськрайонного суду від 18.08.2020 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком суду і за вироком Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 19.05.2020 року, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді арешту строком на 5 (п`ять ) місяців.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків даним вироком суду, частково відбуте покарання у вигляді арешту за попереднім вироком Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 19.05.2020 року з розрахунку день за день і початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 вказано рахувати з 02.07.2020 року, тобто з часу фактичного взяття під варту.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 817, 25 грн. витрат за проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, повторно, за наступних обставин.

Будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин проти власності.

Так, 03.06.2020 року о 13.32 год. ОСОБА_9 зайшов до торгового приміщення «Mobimarket», що по АДРЕСА_2 , де побачив на стелажі із лівої сторони від входу, колонку-мікрофон марки «YL-200», який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_10 . В цей момент у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав стелажу торгового приміщення з торгівельного стелажу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького, 19, колонку-мікрофон марки «LoveechoYL-200», чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_10 на загальну суму 712,66 грн.

З викраденим майном ОСОБА_9 покинув місце вчинення кримінального правопорушення і розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 02.07.2020 року близько 17.00 год. ОСОБА_9 зайшов в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що в АДРЕСА_3 , який орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_11 . Перебуваючи у вказаному магазині, ОСОБА_9 побачив там дерев`яний журнальний столик, який вирішив таємно викрасти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, діючи умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи їх настання, повторно, таємно викрав дерев`яний журнальний столик, вартістю 720 грн., який виніс із приміщення магазину.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно. Крім того, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 також підтвердив той факт, що його підзахисному було відомо на коли призначено розгляд апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за 185 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено йому надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Так, як призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого майна. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів враховує дані на особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений на обліку в лікаря нарколога не перебуває, проте перебуває на обліку в лікаря психіатра. За місцем проживання характеризується посередньо. ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини і судимість на даний час не погашена, будучи засудженим до покарання у виді арешту, він, не розпочавши відбувати це покарання, знову вчинив корисливий злочин.

Тому на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Окрім цього, санкція ст. 185 ч.2 КК України, передбачає покарання у виді

арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Проте, суд першої інстанції врахувавши особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання призначив ОСОБА_9 мінімальне покарання, передбачене санкцією ст.185 ч.2 КК України.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Крім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст. 75 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги поданої обвинуваченим ОСОБА_9 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити - без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 18 серпня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5