Справа № 132/3150/18
Провадження № 1-кп/127/901/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор в судовому засідання заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи умисного вбивства, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти здоров`я особи, після зміни застосованого до нього запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт, неодноразово висловлював погрози потерпілій та свідкам у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим до ЄРДР внесені відповідні відомості про кримінальне правопорушення.

Потерпіла заявлене клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зауважили, що прокурором не дотримано вимоги Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) щодо процедури звернення з відповідним клопотанням, однак не наполягали на наданні їм часу для ознайомлення з клопотанням, натомість вважали за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.

ОСОБА_9 підтримав думку своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок застосування запобіжних заходів регламентований статтею 184 КПК глави 18 КПК. Зокрема, частиною другою статті 184 КПК визначено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

З наданих суду матеріалів випливає, що стороною обвинувачення вимоги частини другої статті 184 КПК щодо порядку звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу дотримано не було. Разом з тим, сторона захисту в судовому засіданні не наполягала на відкладенні судового засідання з метою надання строку для ознайомлення з клопотанням сторони захисту і вважала за доцільне здійснити його розгляд по суті відповідно до вимог КПК. Суд також зауважує, що зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Отже, зважаючи на приписи зазначених норм кримінально-процесуального закону, доводи учасників кримінального провадження, суд вважає за доцільне вирішити подане стороною обвинувачення клопотання по суті й надати йому відповідну правову оцінку. Тому, вирішуючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказав на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не завершено, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, як на підставу для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту сторона обвинувачення посилалась на те, що після зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу та його звільнення з-під варти останній неодноразово висловлював погрози потерпілій та свідкам кримінального провадження у зв`язку з чим були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Разом з тим, пунктом 1 частини третьої статті 184 КПК визначено, що до клопотання додаються, зокрема, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Зазначені вимоги кримінально-процесуального закону прокурором виконано не було. Суд при цьому враховує, що в попередніх судових засіданнях стороною обвинувачення надано суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підтвердження факту висловлення обвинуваченим погроз. Однак зазначений витяг датований 01.12.2020 і відомості внесені за частиною першою статті 129 КК. Будь-яких інших відомостей на підтвердження зазначеним прокурором обставин суду надано не було. Саме тому доводи прокурора в цій частині суд оцінює критично, як такі, що не були підтверджені останнім відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального закону.
Разом з тим, суд враховує, що за час перебування ОСОБА_9 під вартою значно погіршився стан його здоров`я, що було підтверджено рядом медичних документів. Твердження сторони захисту про неможливість перебування ОСОБА_9 під вартою за станом здоров`я, а також про неявку в судове засідання з поважних причин (через хворобу) стороною обвинувачення спростовані не були, натомість були документально підтверджені стороною захисту. Крім того, прокурором не надано доказів порушення ОСОБА_9 встановлених відносно нього обмежень застосованим до нього запобіжним заходом.
Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення належними, достатніми та допустимими доказами не доведено, що застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не здатне виконати завдання, встановлені частиною першою статті 177 КПК. Саме тому в задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
Суд при цьому враховує, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи (умисному вбивстві), на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершено. Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 в судових засіданнях неодноразово висловлював погрози в бік потерпілої ОСОБА_2 , на зауваження судді-доповідача щодо неприпустимості такої поведінки не реагував. А тому, з метою уникнення незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме 22.00 години до 08.00 години наступної доби.
З метою забезпечення кримінального провадження та виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, визначені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, а саме з саме з 22.00 години до 08.00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, тобто з 22 січня 2021 року до 23:59 год. 20 березня 2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою; не відлучатися з місця свого проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватись від спілкування з потерпілою у кримінальному провадженні.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: