КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 23.03.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, визначеного постановою керівника Київської місцевої прокуратури №3 від 20.03.2020.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що клопотання слідчого подано із порушенням, передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України, строку, та слідчим чи прокурором не подано клопотання про поновлення цього строку.
Клопотання слідчого не містить конкретної дати продовження строку тримання під вартою, що вказує на його неналежне оформлення.
Під час розгляду клопотання слідчого прокурором приєднано до матеріалів додаткові докази, які не надавалисястороні захисту разом з клопотанням в порядку та строки, визначені КПК України.
Додані матеріли до клопотання не містять доказів, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
Слідчим суддею не взято до уваги надані стороною захисту докази та наведені обставини щодо відсутності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не надано їм правової оцінки, чим порушено принцип змагальності.
При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор не довів обставину, визначену п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, проте слідчий суддя, в порушення ч. 2 ст. 194 КПК України, задовольнив клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної Поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000539 від 25.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 25.01.2020 о 13 год. 00 хв. затримано ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 208 КПК України, та 26.01.2020 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосування предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 27.01.2020 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.03.2020.
Постановою керівника Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 від 20.03.2020 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000539 від 25.01.2020 продовжено до трьох місяців.
23.03.2020 слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва із клопотанням від 16.03.2020, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 , в якому просила продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 у межах строків досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 23.03.2020 задоволено клопотання слідчого, та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, визначеного постановою керівника Київської місцевої прокуратури № 3 від 20.03.2020.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою прийнято слідчим суддею з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті вказаного рішення слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.
Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Також матеріали справи містять достатньо даних для висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах клопотання відсутні та стороною захисту не надані.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_6 під вартою та встановлено, що для завершення розслідування у справі, необхідно провести ряд процесуальних дій, що потребує додаткового часу, зокрема приєднати до матеріалів висновки судово-медичних експертиз та висновок експертизи матеріалів, речовин та виробів, отримати тимчасовий доступ до документів, що містять лікарську таємницю, додатково допитати підозрюваного, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, вік та стан його здоров`я, сімейний та матеріальний стан підозрюваного, враховуючи, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що клопотання слідчого подано із порушенням, строку передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України, а також те, що воно не містить конкретної дати продовження строку тримання під вартою, не є підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.
Клопотання слідчого відповідає вимогам ч. 3 ст. 197, ч. 3 ст. 199 КПК України, а тому підстав для відмови в його задоволенні колегія суддів не вбачає.
Твердження апелянта про відсутність доказів наявності обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є безпідставними, оскільки слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_6 підозрюється.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, згідно якого, «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.
Доводи захисника те, що слідчий суддя не взяв до уваги докази щодо відсутності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є надуманими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.
Посилання апелянта на те, що прокурор не довів обставину, визначену п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а слідчий суддя, в порушення ч. 2 ст. 194 КПК України, задовольнив клопотання про продовження строку тримання під вартою, спростовуються змістом клопотання слідчого та оскаржуваного судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 березня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3