УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна
04 листопада 2020 року м. Володимир-Волинський
Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна ДП «Агрофірма «Луга - Нова» приватного підприємства «Універсам» ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника військового прокурора Луцького гарнізону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 15 квітня 2020 року, розпочатого за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.1971 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Заступник військового прокурора Луцького гарнізону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000024, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2020 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.1971 КК України.
В обґрунтування клопотання покликається на ту обставину, що Володимир-Волинським ВП ГУНП у Волинській області розслідується дане провадження за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, орієнтовною площею 49 га військового містечка № НОМЕР_1 (загальновійськовий полігон військової частини НОМЕР_2 ), які відносяться до зони особливого режиму використання земель та використовують їх у сільськогосподарських цілях.
Встановлено, що роботи по засіванню та збору врожаю на земельних ділянках військового містечка № НОМЕР_1 здійснювалось автомобільною технікою з реєстраційними номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , власником яких є ДП «Агрофірма «Луга - Нова» приватного підприємства «Універсам», а також НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , відомості про власника на які відсутні, проте із слів водіїв, вони також належать вказаному підприємству.
Зважаючи на значення даної автомобільної техніки речових доказів у даному кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення можливості в подальшому пред`явлення цивільного позову, прокурор просив накласти на неї арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Представник власника майна, на яке прокурор просив накласти арешт, клопотання заперечив, звернув увагу суду на недоведеність в судовому засіданні факту самого кримінального правопорушення, місця його вчинення, відсутності шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, а також того, що саме вказані транспортні засоби є знаряддям або засобом вчинення кримінального правопорушення. Вказав на те, що його підприємство 10 вересня 2018 року уклало із КЕВ м. Володимир-Волинський договір № 02-СО-2018, предметом якого фактично було надання на платній основі у користування ДП «Агрофірма «Луга - Нова» приватного підприємства «Універсам» 873, 5965 га земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції, зернових та бобових культур, насіння олійних культур. Отже, підприємство діяло виключно в межах даного договору. Автомобільна техніка, на яку прокурор просить накласти арешт дійсно є власністю та використовується його підприємством, проте не є речовим доказом у кримінальному провадження, розслідування в якому проводиться за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, не містить будь-яких слідів кримінального правопорушення. Накладення арешту безпосередньо вплине на фінансово-господарську діяльність підприємства, оскільки стороною обвинувачення безпідставно ініціюється арешт усієї техніки підприємства, в тому числі і тої, робота якої не могла бути задокументована та не була задокументована під час огляду місця події на спірній земельній ділянці. Разом з тим зазначив, що будь-якої шкоди нікому не заподіяно, отже відсутні будь-які підстави стверджувати про необхідність заявлення цивільного позову у кримінальному провадженні, який в той же час може заявлятись до підозрюваного, а про підозру у кримінальному провадженні нікому не повідомлено. З підстав недоторканності права власності, а також порушення даного права у зв`язку з накладенням арешту, просив відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши пояснення слідчого та представника власника майна, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що воно не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що в провадженні СВ Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області перебуває кримінальне провадження № 0000024, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2020року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.1971 КК України, що стверджується копією витягу з ЄРДР.
У відповідності до поданої прокурором копії протоколу огляду місця події від -07 жовтня 2020 року, проведеного на території військового містечка № 14, виявлено чотири одиниці автомобільної техніки: два автомобіля КамАЗ, реєстраційний НОМЕР_12 , з причепом НОМЕР_8 , та реєстраційний номер НОМЕР_7 , з причепом НОМЕР_9 , та два комбайни марки Class, реєстраційний номер НОМЕР_10 та НОМЕР_11 .
В ході проведення огляду техніка не вилучалась.
Разом з тим, оглядом не встановлено фактичне призначення даної техніки і мету її перебування на території військового містечка № НОМЕР_1 . Оглядом не встановлено на якій саме земельній ділянці знаходилась вказана автомобільна техніка, не встановлено будь-яких слідів кримінального правопорушення на ній.
Прокурором до клопотання долучені повідомлення філії регіонального сервісного центру про належній автомобільної техніки, яка є предметом розгляду клопотання, ДП «Агрофірма «Луга - Нова» приватного підприємства «Універсам». В той же час суд констатує про те, що власника комбайнів з реєстраційними номерами НОМЕР_10 та НОМЕР_11 , що були виявлені під час огляду місця, встановлено не було.
Інші транспортні засоби, крім як у клопотанні, взагалі не фігурують у його матеріалах.
В той же час, прокурором до клопотання долучено копію договору від 10 вересня 2018 року між ДП «Агрофірма «Луга - Нова» приватного підприємства «Універсам`із КЕВ м. Володимир-Волинський договір № 02-СО-2018, предметом якого є надання на платній основі у користування ДП «Агрофірма «Луга - Нова» приватного підприємства «Універсам» 873, 5965 га земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції, зернових та бобових культур, насіння олійних культур. Межі вказаних ділянок не визначені.
Згідно ч.1 ст.1971 КК України, кримінальна відповідальність настає у разі самовільного зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, де основним безпосереднім об`єктом злочину є право власності на землю (право володіння і користування землею), предметом злочину виступає конкретна земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, а об`єктивна сторона злочину полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки.
Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння (чи заволодіння і користування) земельною ділянкою або її частиною, вчинене в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування (постійне, оренда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) або не передавалась у власність, або за відсутності вчинення правочину щодо такої земельної ділянки (чи щодо об`єкта, розташованого на земельній ділянці).
Обов`язковою ознакою даного кримінального правопорушення є завдання шкоди її законному володільцю або власнику.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст. 132, ст. 173 КПК України повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Підставою для арешту вилученої техніки у клопотанні обумовлено запобіганням можливості їх знищення, псування. Незастосування арешту унеможливить виконання завдання кримінального провадження, для відшкодування шкоди, а також збереження доказів даного кримінального правопорушення.
Так, згідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Вимогами ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Вимогами ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.1971 КК України, має матеріальний склад, при цьому в матеріалах клопотання відсутні будь-які дані, які б могли підтвердити завдання значної шкоди.
З матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, не можливо зробити висновок, яким чином перебування чотирьох одиниць автомобільної техніки на невизначеній земельній ділянці, яка найбільш ймовірно передана у користування власнику вказаної автомобільної техніки, могло заподіяти будь-яку шкоду власнику або володільцю земельної ділянки.
Відповідно також є незрозумілим, яким чином перебування чотирьох одиниць автомобільної техніки на території певної земельної ділянки може бути пов`язане із самовільним зайняттям (фактичним заволодінням) земельної ділянки, тим більше площею майже 50 га.
Прокурором у клопотанні не було жодним чином обґрунтовано, яке доказове значення для справи може мати вказана автомобільна техніка та яким критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, вона відповідає.
У клопотанні жодним не обґрунтовано необхідність позбавлення власника права володіти, користування та розпорядження вказаним майном.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літтоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрог проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
З урахуванням вищевикладеного, в даному конкретному випадку, застосування арешту на автомобільну техніку, яка може й не мати жодного відношення до обставин кримінального правопорушення, що розслідується у даному кримінальному провадженні, може завдати суттєвих збитків та свідчити про порушення вимог статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, що є неприпустимим.
Зважаючи, що прокурором не доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки повідомлення про підозру у вказаному провадженні будь - яким особам не вручено, окрім цього, цивільного позову на даний час не заявлено та не визначено фактичного розміру шкоди, не доведено, що автомобільна техніка мають доказове значення у кримінальному провадженні щодо самовільного захоплення земельної ділянки, а відтак наявність критеріїв, визначених ч.2 ст.170 КПК України, не доведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для арешту майна.
Керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.
Повний текст ухвали складено 05 листопада 2020 року.

Слідчий суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1