ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2497/20 Справа № 205/3953/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні контрольне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 08.09.1995 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 140, ч.1 ст. 145 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України вважати умовно обвинуваченим з іспитовим строком до 1 року;

- 04.07.1997 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 140 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою строку вироку на 2 роки;

- 22.10.1999 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 215-3, ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч.3 ст. 142, ч.1 ст. 145, ч.3 ст. 193 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 08.02.2011 року по відбуттю строку покарання;

- 28.07.2016 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 345, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 12.10.2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 393, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 70, ч.4 ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15.02.2018 року на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, на невідбутий строк 4 місяці 14 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187 , ч.4 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні № 0001450,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

встановила:
Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 03.05.2019, в ранковий час, разом із невстановленими співучасниками злочину та ОСОБА_9 , маючи при собі заздалегідь підготовлені засоби маскування, прибули до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкають подружжя ОСОБА_10 , невстановлені співучасники злочину залишилися поблизу вказаного будинку, спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_6 разом з співучасником злочину ОСОБА_9 проникли на подвір`я, де обстеживши територію домоволодіння залишилися чекати, коли двері будинку відчиняться потерпілими, та куди вони без перешкоди проникнуть. Приблизно о 07.50 годині, коли двері будинку відчинила ОСОБА_11 , ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 , озброївшись пістолетами, напали на ОСОБА_11 , де ОСОБА_6 , погрожуючи пістолетом ОСОБА_11 , здійснив один постріл в землю з метою придушення її волі до опору, спільно із ОСОБА_9 схопили останню за руки та капюшон куртки та разом з нею зайшли в середину будинку. Коли, в цей час, зі сторони кухні, вибіг чоловік - ОСОБА_12 , ОСОБА_6 побачивши його здійснив постріл в бік шафи та наказав лягти на підлогу і мовчати. Після того, як потерпілі, усвідомлюючи загрозу життю, підкорившись вимогам нападників лягли на підлогу, ОСОБА_9 одягнув ОСОБА_12 на руки кайданки, на голову маску «балаклаву», а ОСОБА_6 одягнув на руки та ноги пластикові стяжки дружині ОСОБА_11 та сину ОСОБА_13 , потребували негайної передачі їм грошових коштів. Після чого, з метою захисту своєї родини ОСОБА_12 , попрохав нападників не чіпати дружину та сина, зняти з нього маску «балаклаву», щоб він міг видати гроші, які знаходяться у будинку. Продовжуючи скоювати злочин, співучасник злочину ОСОБА_9 , тримаючи в руках пістолет, направляючи його у бік ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , залишився з останніми, а ОСОБА_6 , тримаючи в руках пістолет, разом з ОСОБА_12 направилися до підвального приміщення, де отримавши від останнього ключі від сейфу, ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами у сумі 10 000 доларів США та 176 000 грн. Після чого ОСОБА_6 разом з потерпілим ОСОБА_12 піднялися на перший поверх, де знаходився співучасник злочину ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 і знову поклали ОСОБА_12 на підлогу та , продовжили вимагати інші грошові кошти, цінності та зброю, які є в будинку. потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що в нього є травматичний пістолет «ПМР» із дозволом, який знаходиться в його автомобілі, після цього, ОСОБА_6 , разом ОСОБА_14 замінивши кайданки на руках ОСОБА_12 на мотузку, заволоділи грошовими коштами, травматичним пістолетом «ПМР» із дозволом, повідомили по рації невстановлених співучасників злочину що виходять з будинку, та з місця злочину зникли.

Крім цього, ОСОБА_6 14 червня 2019 року приблизно о 21:00 годині разом з невстановленими співучасниками злочину прибув до будинку АДРЕСА_3 , маючи намір на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, а саме подружжя ОСОБА_15 , проник на територію домоволодіння, де в цей час знаходились ОСОБА_16 разом із чоловіком - ОСОБА_17 та сином ОСОБА_18 , направив пістолет в їх бік, погрожуючи застосуванням насильства, зробив два постріли в стіну, придушуючи волю до їх опору наказав лягти на підлогу обличчям вниз.Після чого, ОСОБА_6 по черзі одягнув на руки потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 кайданки, а на очі пов`язки і потребував негайно віддати йому грошові кошти, які малися в будинку. У цей час потерпіла ОСОБА_16 натиснула кнопку-виклику охоронців «Гуард» на брелку, який знаходився у неї в руках. В цю мить ОСОБА_6 отримавши на свою рацію голосове сповіщення від невстановленого співучасника злочину про наближення автомобіля охорони «Гуард» припинив злочинні діяння, побоюючись бути затриманим втік, залишивши свій рюкзак на місці скоєння злочину.
13.12.2019 року ОСОБА_6 заочно повідомлено про підозру за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
16.12.2019 року ОСОБА_6 оголошено у державний розшук.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
31.01.2020року кримінальне провадженні зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, а 25.04.2020 року провадженні відновлено у зв`язку з встановленням місце знаходження підозрюваного.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року в підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 29 серпня 2020 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких кримінальних правопорушень, встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у виді можливості вчинити обвинуваченим спроби переховуватися від суду та органу досудового розслідування, вчинити спроби переховуватися від суду або перешкодити розгляду кримінального провадження іншим чином, а інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання наявних ризиків, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Захисник не погодилась з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з процесуальним порушеннями, а саме неповним складом суду.
Посилається на те, що згідно обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.
Згідно вимог ч. 2 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо вчинення злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.
В порушення вказаної норми, 01 липня 2020 року підготовче судове засідання у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 було проведено суддею одноособово.
Крім того, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення доведено не було.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника та вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є не обґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти злочини, з огляду на те, що останній раніше неодноразово був засуджений за вчинення, у тому числі тяжких корисних злочинів, у даному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжких, корисних злочинів, а також може вчинити спроби переховуватися від суду або перешкоджати розгляду кримінального провадженні іншим чином, з метою уникнення відповідальності, чи не законно впливати на потерпілих та свідків, які ще допитані судом не були.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі до реальної міри покарання, не працював, тобто не мав постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та постійного місця реєстрації, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.
Доводи сторони захисту про те, що судом було порушено ч. 2 ст. 31 КПК України, та вирішено питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддею одноособово, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу та є необґрунтованими.
Відповідно до абз.5 п. 20-5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Оскільки член колегії суддів, визначеної по судовій справі, суддя ОСОБА_19 перебував у щорічній відпустці, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , за відсутності членів колегії суддів.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4