Кримінальне провадження № 629/340/19
Номер провадження 1-кп/629/95/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0002140 від 07.12.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.3, ст.115 ч.1 КК України, -
встановив:

06.12.2018 року, близько 22-00 год. ОСОБА_9 знаходився на території кафе, без назви, за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розпивали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 вирішили вийти на вулицю на перекур. Перебуваючи в коридорі кафе, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт і з метою його припинення до ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_15 , обхопив його за тулуб та почав виводити з приміщення кафе. В цей час, на ґрунті особистих неприязних стосунків, у ОСОБА_9 раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотиву особистої неприязні, з метою вбивства, ОСОБА_9 дістав лівою рукою з кишені куртки розкладний ніж та наніс цим ножем ОСОБА_8 два удари: один у спину, в область лівої лопатки, другий - в область грудної клітини справа, спричинивши останньому поранення на спині в області 5-го ребра по лопатковій лінії зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину з напрямком ранового каналу зверху вниз і ззаду наперед, з наскрізним ушкодженням лівого купола діафрагми, проникаюче до черевної порожнини з наскрізним пораненням селезінки, ушкодження великого сальника і шлунково-ободової зв`язки, яке викликало внутрішньочеревну кровотечу і лівобічний пневмоторакс, та поранення на передній поверхні грудної клітини справа в області проекції 3-го міжреберного проміжку по середньо ключичній лінії, рановий канал який йде справа наліво зверху вниз, травмуючи м`язи грудної стінки та не проникаюче в плевральну порожнину. Колото-різане поранення грудної клітини, що проникає в плевральну та черевну порожнину з ушкодженням внутрішніх органів - це тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпечності для життя. Колото-різане поранення грудної клітини, яке закінчується в м`язах грудної стінки і не проникає до плевральної порожнини - це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 відбіг від ОСОБА_9 на відстань близько 10 метрів, у зв`язку з чим ОСОБА_9 не довів свій умисел, направлений на вбивство ОСОБА_8 до кінця, з причин, які не залежали від його волі.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні винним себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст.15 ч.3, ст.115 ч.1 КК України, не визнав, частково визнав обставини події, що була бійка і він наніс тілесні ушкодження потерпілому, при цьому цивільний позов прокурора в інтересах закладу охорони здоров`я визнав частково в сумі до 3000 грн., цивільний позов потерпілого щодо матеріальної шкоди визнав повністю в сумі 26722,12 грн., а моральну шкоду частково - в сумі 20000 грн. В подальшому змінив свою позицію, в задоволені позовів просив відмовити звертаючи увагу на непричетність до злочину та дав показання, що дійсно 06 грудня 2018 року, він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_14 за запрошенням ОСОБА_12 , прийшли до кафе без назви, яке знаходиться на мікрорайоні 3, на ринку, де разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_8 спілкувались та пили пиво. Періодично виходили на вулицю, курили, ніяких конфліктів між ними не було. Близько 22-00 години він пішов курити на майданчик, на другий вихід з кафе, але не встиг, так як в «передбанник» вискочив ОСОБА_8 і почав наносити йому удари спереду по обличчю та в грудну клітину, супроводжуючи це нецензурною лайкою, але він у відповідь удари не наносив. Почувши крики потерпілого вийшов ОСОБА_12 та відтягнув ОСОБА_8 на вулицю, де вони сіли в таксі і поїхали. Причина нападу ОСОБА_8 йому не відома, але він бачив як ОСОБА_8 сварився з іншими чоловіками, бо на вулиці біля кафе перебувала компанія з 6-7 молодих людей, чи були конфлікти між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 йому не відомо. Через 5-10 хвилин він разом з ОСОБА_14 залишили кафе, а наступного ранку о 7-00 годині працівники поліції його затримали та повідомили про підозру у замаху на вбивство людини, при цьому слідчі дії проходили без адвоката та під тиском. В матеріалах справи є його явка з покутою, яку він написав без адвоката. Близько 11 години за місцем його реєстрації та мешкання, без наданого дозволу проводився обшук, під час якого він не міг вільно пересуватись та перебував в кайданках. За місцем обшуку ніж не знайшли, вилучили його куртку на якій слідів крові не знайдено, про що свідчить судова експертиза. Звідки взялись порізи на куртці потерпілого ОСОБА_8 йому не відомо.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав, його винуватість повністю доведена та підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів:
- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , згідно яких він ОСОБА_9 бачив до цієї події декілька разів, перший раз влітку минулого року він був вдома у ОСОБА_9 , куди його покликав ОСОБА_12 , який з ОСОБА_9 був знайомий, де спільно вживали спиртні напої, а другий раз він бачив ОСОБА_9 у літньому кафе, останній спав за столом у кафе, між ними ніяких конфліктів не було. 06.12.2018 приблизно о 20.00-21.00 год. він прийшов у кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де вже були його знайомі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в день події він був одягнений в кофту чорного кольору, темно-синю куртку з довгими рукавами, синіх джинсах та обутий чорні черевики, приблизно через 40 хвилин у кафе прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які сіли за стіл без їх запрошення, але ніхто не заперечував. Близько години вони сиділи разом, спілкувались, пили пиво, ніяких конфліктів між ними не було. Один раз він звертався до музикантів, хотів замовити пісню, але потім відмовився, оскільки це дорого коштувало. Через деякий час він запропонував вийти покурити. Він йшов попереду, а ОСОБА_9 - позаду нього. При виході з кафе у коридорі він відчув два удари, один у спину, в область лівої лопатки, другий ззаду з правої сторони, під рукою, після чого впав на коліно, потім різко піднявся, відчинив двері та вибіг на вулицю. Метрів через десять він обернувся та побачив, що зі сторони кафе до нього біжить ОСОБА_12 , а ОСОБА_9 стояв на виході з кафе. Він сказав ОСОБА_12 , що ОСОБА_9 його підрізав, підняв куртку з кофтою, побачив під ними кров. Після цього він сів у таксі та поїхав до лікарні, по дорозі встиг подзвонити матері та повідомити, що їде у лікарню, після чого втратив свідомість та прийшов до тями, коли приїхали до лікарні і його витягали з автомобіля. Таксі ніхто не викликав, водій привіз пасажирів і стояв біля кафе. Яким чином ОСОБА_9 та чим наносив йому удари не бачив, але другий удар йому був нанесений, коли він повертався до дверей, щоб їх відкрити, удар був нанесений до того, як він відкрив двері. Між двома ударами пройшла секунда. Під час другого удару він відчув біль ззаду. Впевнений, що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_9 , оскільки той йшов позаду нього, коли вони виходили з кафе. Курити він виходив два рази, один раз сам, коли сидів з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Не розуміє, чому ОСОБА_9 наніс йому тілесні ушкодження, оскільки останній не висловлював йому ніяких претензій. Після нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, на куртці у верхній частині грудної частини задньої лопатки були сліди пошкодження та сліди крові на одязі. Мати ОСОБА_9 приїжджала до нього, але вони не домовились, вона пропонувала невелику суму близько 600-700 доларів, він відмовився, цієї суми було недостатньо для лікування. На лікарняному був 40 діб, потім лікувався вдома, до сих пір він не працює, вимушений був звільнитись, оскільки йому заборонено піднімати важке. Моральні страждання обґрунтовує отриманням тілесних ушкоджень, втратою заробітку близько10000-11000 грн. на місяць, він не має можливості надавати допомогу дочці, втратив орган селезінку, змінились умови його життя, харчування. Матеріальну шкоду обґрунтовує витратами на лікування, на проїзд батьків до нього у лікарню;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 згідно яких в кінці грудня 2018 року він з Середіним був у кафе за адресою: Харківська область, м.Лозова, мкрн.3, потім підійшов ОСОБА_8 , пили пиво. Приблизно через годину, півтора підійшов ОСОБА_9 зі своєю дівчиною ОСОБА_16 , присіли до них за стіл, також пили пиво, приблизно через час вони пішли, потім хвилин через 40 повернулись. Щодо скандалів з музикантами нічого не знає. Чув, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 хвилин 5 розмовляли на підвищених тонах, про що саме не чув, оскільки розмовляв з ОСОБА_17 , потім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли курити. Він вийшов за ними приблизно через 1-2 хвилини, побачив, як вони спілкуються у коридорі, розмір якого приблизно 3х1,5 метри, потім вони обидва почали штовхались, він став між ними, розтягнув їх. На вулиці ОСОБА_8 підняв курточку та показав, що ОСОБА_9 вдарив його ножем ні за що, рана була збоку, де була кров. ОСОБА_9 в цей час стояв біля кафе. ОСОБА_8 був одягнений в кофту, куртку та джинси, а ОСОБА_18 у світлу куртку. Біля кафе стояв автомобіль служби таксі, вони із ОСОБА_8 сіли в машину і поїхали до лікарні. У лікарні він дізнався, що у ОСОБА_8 є ще ушкодження ззаду. Як ОСОБА_9 наніс потерпілому удари, він не бачив. Потерпілого та обвинуваченого може охарактеризувати як спокійних людей. Раніше ОСОБА_8 вживав спиртні напої, вів при цьому себе нормально;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , згідно яких ОСОБА_9 вона знає близько двох років, на той час вона півтора місяця мешкала разом з ним. 06.12.2018 року, приблизно о 17-00 год. вона з ОСОБА_9 приходила до кафе на 3 мікрорайоні в м.Лозова, де вони випили по бокалу пива та приблизно через пів години пішли додому. За годину вони повернулись у кафе, де вже були ОСОБА_8 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , купили два літри пива. Ніяких конфліктних ситуацій між ними не виникало. ОСОБА_8 відходив від столику, де він був, вона не знає, щоб потерпілий разом з обвинуваченим виходили з кафе не бачила. Вони сиділи за столом, ОСОБА_9 вийшов, потім зайшов, запропонував піти додому і вони пішли. ОСОБА_9 був у нормальному стані, вдома нічого не розповідав, про бійку вона дізналась згодом;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні пояснив, що у вечірній час 6 грудня, точну дату час він не пам`ятає, він працював у службі таксі та приїхав за викликом до кафе на стоянці «Зеленський» м.Лозова, де стояло близько семи осіб у нетверезому стані, невідомий чоловік сів до нього в автомобіль і вони поїхали до банкомату, де той зняв гроші і вони повернулися назад. Під`їжджаючи до приміщення кафе та розвертаючи машину, він побачив на вулиці якусь розбірку, де стояли біля п`яти чоловік та штовхалися. Хто саме там був присутній, він не бачив, оскільки на вулиці вже було темно. З автомобіля не виходив. Пасажир вийшов з машини та зайшов до приміщення кафе. Автомобіль стояв задом до приміщення кафе. Приблизно через дві хвилини у нього різко відчинилися двері і до салону автомобіля сів потерпілий та невідомий, мабуть його товариш і попросили швидко їхати до ЦРБ. Звідки з`явився потерпілий, він не бачив. Потерпілий сидів на задньому сидінні автомобіля та казав, що його підрізали, на що він казав потерпілому, щоб той тримався і продовжував з ним розмовляти, щоб не втратити свідомість і щоб йому закрили рану. Потерпілий лежав на боку, крові він у нього не бачив. Пасажири між собою не розмовляли та ніяких запитань з приводу даної події потерпілому він не задавав. Він привіз їх до лікарні, провів потерпілого до санпропускника, так, як той вже почав втрачати свідомість і поклав на кушетку, після чого на місце приїхали працівники поліції, які через деякий час повідомили, що потерпілому робили операцію близько п`яти годин;
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2018 року, згідно якого 07.12.2018 року зареєстровано повідомлення від 06.12.2018 року за фактом замаху на умисне протиправного спричинення смерті потерпілому ОСОБА_8 вчиненого ОСОБА_9 , біля приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілому два удари ножем (т.1 а.с.189-190);

- протоколом огляду місця події від 06.12.2018 року, та фототаблицею до нього, а саме відкритої ділянки місцевості біля кафе «ФОП ОСОБА_20 », за адресою: АДРЕСА_3 , на автостоянці, під час проведення якого було оглянуто місце вчинення злочину (т.1 а.с.191-192,193);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.12.2018 року, з застосуванням відеозапису відтвореного в ході судового розгляду, за участю підозрюваного ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_21 , слідчого та понятих, в ході якого підозрюваний ОСОБА_9 будучи попередженим про те, що його свідчення будуть фіксуватися відеозаписом, у вільній і невимушеній обстановці, в умовах, які виключали можливість будь-якого впливу на нього, добровільно, детально і докладно розповів та показав на місці, де, як та при яких обставинах він наніс потерпілому ОСОБА_8 ножові поранення (т.1 а.с.194-197,198);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.12.2018 року, з застосуванням відеозапису відтвореного в ході судового розгляду, за участю свідка ОСОБА_12 , слідчого та понятих, в ході якого свідок ОСОБА_12 , будучи попередженим про те, що його свідчення будуть фіксуватися відеозаписом, у вільній і невимушеній обстановці, в умовах, які виключали можливість будь-якого впливу на нього, добровільно, детально і докладно розповів та показав на місці, де, як та при яких обставинах між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт і як для з`ясування стосунків вони вирішили вийти з кафе, після чого в коридорі кафе цей конфлікт продовжився і ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_9 в обличчя, після чого ОСОБА_12 з метою припинення конфлікту обхопив руками ОСОБА_8 та вивів на вулицю де між ними знову відбулася сутичка, після чого ОСОБА_8 відбіг від місця конфлікту та повідомив ОСОБА_12 , що ОСОБА_9 вдарив його ножем (т.1 а.с.199-200,201);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.01.2019 року, з застосуванням відеозапису відтвореного в ході судового розгляду, за участю потерпілого ОСОБА_8 , слідчого та понятих, в ході якого потерпілий ОСОБА_8 , добровільно, детально і докладно розповів та показав на місці, де, як та при яких обставинах ОСОБА_9 в ході словесного конфлікту, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс йому ножові поранення (т.1 а.с.211-213,214);

- протоколом огляду місця події від 10.12.2018 року та фототаблицею до нього, в ході якого в приміщенні гардеробу Лозівської ЦРЛ, було оглянуто пакет з одягом ОСОБА_8 та вилучено: куртку темно-синього кольору з двома пошкодженнями у виді наскрізних порізів на передній та задній частині, джинсові штани з поясом та плямами бурого кольору, кофту на блискавці чорного кольору з наскрізними порізами та плямами засохлої речовини червоного кольору схожої на кров (т.1 а.с.202-205,206,207,208);

- судово-медичною експертизою №12-14/6-ЛЗ/19 від 22.01.2019 року, згідно висновку якої, на підставі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_8 , 1988 року народження, враховуючи дані наданої медичної документації приходжу до висновку, що в нього мали місце два колото-різаних поранення: одне поранення на спині в області проекції 5-го ребра по лопатковій лінії зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину з напрямком ранового каналу зверху вниз і ззаду наперед, з наскрізним ушкодженням лівого купола діафрагми, проникаюче до черевної порожнини з наскрізним пораненням селезінки, ушкодженням великого сальнику і шлунково-ободової зв`язки, яке викликало внутрішньочеревну кровотечу і лівобічний гемоторакс; друге поранення на передній поверхні грудної клітини справа в області проекції 3-го міжреберного проміжку по середньоключичній лінії, рановий канал якого йде справа наліво зверху вниз травмуючи м`язи грудної стінки та не проникаюче в плевральну порожнину. Вищевказані колото-різані поранення утворилися внаслідок колючо-ріжучої дії гострого предмету, яким міг бути клинок ножа і могло бути спричинене в строк і при обставинах, вказаних в ухвалі суду. За ступенем тяжкості: колото-різане поранення грудної клітини, що проникає в плевральну і черевну порожнини з ушкодженням внутрішніх органів - це тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п.2.1.3. Й,К Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995); колото-різане поранення грудної клітини, яке закінчується в м`язах груді і не проникає до плевральної порожнини - це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995). Колото-різані поранення у гр-на ОСОБА_8 не могли утворитися при падінні його з висоти власного зросту на виступаючий гострий предмет, в тому числі і з наданим тілу прискоренням. Колото-різані поранення, що мали місце у гр-на ОСОБА_8 могли бути йому спричинені в строк, на який він вказує - близько 22-ої години 06 грудня 2018року. Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-на ОСОБА_8 утворилися від двох колючо-ріжучих дій (ударів) гострого предмета типу клинка ножа - в область спини зліва і по передній поверхні грудної клітини справа. Не мається достатніх судово-медичних даних для висловлювання щодо взаєморозташування нападника і гр-на ОСОБА_8 в момент отримання останнім колото-різаних поранень. Згідно п.2.1.3. Й, К Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995року одне з поранень, що мало місце у гр-на ОСОБА_8 , котре проникає в плевральну і черевну порожнини, відноситься до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Покази, надані потерпілим ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 08.01.2019 року відповідають судово-медичним даним лише в частині кількості нанесених ударів (два удари) і зовсім не відповідають ані локалізації (вказує на інші ділянки тіла, аніж у нього поранення), ані механізму спричинення (не бачив чим йому нанесли удари) тілесних ушкоджень, які мали місце в нього. Покази, надані підозрюваним ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту 07.12.2018 року відповідають судово-медичним даним в частині кількості нанесених ударів (два удари), механізму їх спричинення (удари клинком ножа) і частково відповідають локалізації тілесних ушкоджень, які мали місце у гр-на ОСОБА_8 , адже він зазначив, що обидва удари наніс по спині потерпілого, а під час проведеної експертизи встановлено, що один удар нанесений по спині зліва, а другий - по передній поверхні грудної клітини справа. В показах свідка ОСОБА_12 , які він надав під час проведення слідчого експерименту 07.12.2018 року не міститься даних ані про кількість нанесених гр-ну ОСОБА_8 ударів, ані про їх локалізацію, ані про предмет яким вони були спричинені. Характер і локалізація колото-різаних ран у гр-на ОСОБА_8 виключають можливість їх утворення від дії власної руки потерпілого (т.1 а.с.215-217);

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи №14/2797-Дм/18 від 10.01.2019 року, згідно висновку якої на куртці (об`єкти №№5,7) підозрюваного ОСОБА_9 , знайдені незначні сліди крові людини, групова належність якої не встановлена, тому що при дослідженні антигени А,В, та Н не виявлені. На цій же куртці, в об`єктах №1-4,6, наявність крові не встановлена (т.1 а.с.209-210);

- речовими доказами: чоловічою курткою темно-синього кольору, з механічними пошкодженнями; кофтою чорного кольору на блискавці, з механічними пошкодженнями та плямами речовини червоного кольору, схожої на кров; джинсовими штанами з ременем, на яких маються плями речовини темно-бурого кольору, схожої на кров; чоловічою курткою чорного кольору (т.1 а.с.218,219,221-222,223).

Дані речові докази, опечатані належним чином, були оглянуті, оголошені та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження в судовому засіданні, та не викликали у суду сумнівів в їх достовірності.
Суд вважає судово-медичну експертизу №12-14/6-ЛЗ/19 від 22.01.2019 року об`єктивною і приймає її за основу, так як вона узгоджується з іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, при цьому доводи наведені експертом об`єктивно узгоджуються з показаннями підсудного та свідка ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів з їх участі, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , їх показання послідовні, не містять суттєвих протиріч, які б свідчили про повідомлення недостовірної інформації або про бажання обумовити підсудного, вони об`єктивно підтверджуються сукупністю досліджених письмових доказів і відповідають фактично подіям та обставинам скоєння злочину, що мав місце.
Також колегія приходить до висновку, що замах на вбивство ОСОБА_8 з боку обвинуваченого ОСОБА_9 був незакінченим, оскільки останній, завдавши двох ножових ударів, один з яких в область 5-го ребра по лопатковій лінії зліва, в напрямку життєво важливого органу - серця, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, і злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий, після нанесення йому тілесних ушкоджень, відбіг від ОСОБА_9 та знаходився поряд з ОСОБА_12 , після чого останні одразу на таксі поїхали до лікарні та звернулися за медичною допомогою, яка була надана ОСОБА_8 своєчасно, при цьому колегія враховує, що зазначена в судово-медичній експертизі довжина ранового каналу до 15 см свідчить про розмір гострого (колючо-ріжучого) предмета типу клинка ножа, який в разі досягнення мети міг спричинити миттєву смерть потерпілого, натомість у останнього була поранена наскрізь та видалена селезінка - життєво-важливий орган.
Так, досліджені судом докази вказують на те, що ОСОБА_9 після словесного конфлікту з потерпілим, взяв з собою гострий (колючо-ріжучий) предмет типу клинка ножа свідомо, з метою його застосування, при цьому не намагався з`ясувати стосунки з потерпілими іншим шляхом та в ході конфлікту наніс декілька ударів цим предметом потерпілому ОСОБА_8 , про що свідчать показання останнього, свої дії припинив та відмовився від їх продовження лише після того як потерпілий відбіг від нього до іншої особи. На думку суду, ОСОБА_9 , завдавши ударів вищевказаним предметом потерпілому, припинив свої дії не добровільно, а з причин, які не залежали від його волі, саме цей факт і є визначальним. Про наявність прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_9 саме на заподіяння смерті потерпілому свідчить також індивідуальні особливості знаряддя злочину, посилання на яке містить судово-медична експертиза, від застосування якого довжина раневого каналу склала до 15 см, це знаряддя було взято обвинуваченим з метою нанесення ударів, удари були проникаючими, кількість завданих обвинуваченим колото-різаних поранень - два, одне з яких направлено в область розташування життєво важливих органів і з силою, яка обумовила вказані поранення.
При таких обставинах суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 , наносячи удари гострим (колючо-ріжучим) предметом типу клинка ножа, діяв усвідомлено, цілеспрямовано і бажав настання смерті ОСОБА_8 , що свідчить про наявність у ОСОБА_9 прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 .
Невизнання своєї вини за ч.3 ст.15,ч.1 ст.115 КК України та твердження обвинуваченого ОСОБА_9 викладені в ході судового розгляду, в частині того, що він не мав умисел на вбивство ОСОБА_8 і у разі наявності умислу на вбивство міг би довести його до кінця, є неспроможними, спростовуються встановленими обставинами справи і свідчать про те, що він таким чином будує свій захист, намагається уникнути відповідальності за вчинене, прагне ввести суд в оману та спотворити справжні обставини того, що сталося, змінити їх у вигідному для себе сенсі і таким чином зменшити ступінь своєї винуватості та пом`якшити свою участь, а тому до цих показань ОСОБА_9 колегія суддів ставиться критично і не бере їх до уваги, разом з тим показання свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_8 суд розцінює як правдиві, які об`єктивно відповідають матеріалам справи.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.
Згідно з ч.1 ст.15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Згідно з ч.3 ст.15 КК, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Даючи оцінку наведеним вище доказам у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством і сумнівів в їх достовірності не викликають.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити, при цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Згідно п.22 зазначеної Постанови, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Суд вважає, що спосіб вчинення кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру, активна поведінка винного та послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_9 , свідчать про спрямованість умислу, направленого на вбивство потерпілого ОСОБА_8 , який не був доведений до кінця, з причин, які не залежали від його волі.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ст.15 ч.3,115 ч.1 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Всі показання підсудного та доводи, наведені захисником про невинуватість ОСОБА_9 , в тому числі і щодо неналежності та недопустимості доказів, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.
Згідно ст.370,373 ч.3 КПК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і доказах, отриманих незаконним шляхом, і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за вчинене, сприяв виправленню обвинуваченого та запобігав вчиненню нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання за місцем якого характеризується формально задовільно(т.1 а.с.225-226,227,228,229,230,231).

Відповідно до ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Призначаючи покарання, судова колегія враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, ставлення до вчиненого ним діяння, обставини вчинення злочину, об`єктом якого є життя та здоров`я людини, що відповідно до ст.3 Конституції України являється найвищою соціальною цінністю та положення ч.3 ст.68 КК України при призначенні покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення, при цьому колегія суддів враховує і протиправну поведінку самого потерпілого, що передувала вчиненню злочину.
З врахуванням принципу справедливості, з метою посилення впливу призначеного покарання на виправлення винного, а також з метою попередження вчинення нових злочинів, колегія суддів приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе тільки в місцях позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи.
Враховуючи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також той факт, що наслідком вчиненого злочину могла стати загибель людини, суд не вбачає правових підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому приписів ст.ст.69,69-1,75 КК України, адже наслідки вказаного злочину є непоправними, а об`єктом злочину є найвища соціальна цінність - життя людини.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, ОСОБА_9 залишити раніше обраний у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Термін відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту фактичного затримання з 07.12.2018 року, згідно протоколу №110/86 від 07.12.2018 року (т.1 а.с.232-234,235).

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, який полягає у вимозі про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь, в рахунок відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди: 26772,12 грн. - витрати на лікування , харчування та проїзд, і моральної шкоди в сумі 200000 грн. (т.1 а.с.26-65).

Сума матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_8 документально підтверджена і підлягає стягненню в заявленому обсязі з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь, т.я. матеріальний збиток заподіяно потерпілому в результаті його злочинних дій.
Внаслідок заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень він поніс моральні страждання, викликані сильною фізичною біллю, втратою житєво-важливого органу - селезінки, тривалий час знаходився на лікуванні, в зв`язку з чим був позбавлений звичного для нього ритму життя, дотримуватися суттєвих змін в харчуванні, не міг певний час спілкуватися з близькими та працювати.
При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд, визначаючи розмір його відшкодування, поряд з характером і обсягом моральних страждань, які поніс потерпілий ОСОБА_8 в результаті злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості.
Крім цього, у справі заявлено цивільний позов прокурором Лозівської місцевої прокуратури Харківської області про стягнення з ОСОБА_9 на користь Комунального закладу охорони здоров`я «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області, в особі УДК Лозівського управління державної казначейської служби в Харківській області, матеріальних засобів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 10532,55 грн. Розмір позову підтверджений документально довідкою Лозівської ЦРЛ з розрахунком та термінами перебування потерпілого на лікуванні з відповідним діагнозом (т.1 а.с.22-25).

Сума витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину понесені установою охорони здоров`я КЗОЗ «Лозівське ТМО» документально підтверджена і підлягає стягненню в заявленому обсязі.
Судові витрати у справі відсутні.
Арешт накладений ухвалами слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.12.2018 року на чоловічу куртку темно-синього кольору, з механічними пошкодженнями; кофту чорного кольору на блискавці, з механічними пошкодженнями та плямами речовини червоного кольору, схожої на кров; джинсові штани з ременем, на яких маються плямами речовини темно-бурого кольору, схожої на кров; чоловічу куртку чорного кольору, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області скасувати (т.1 а.с.220,224).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України: чоловічу куртку темно-синього кольору, з механічними пошкодженнями; кофту чорного кольору на блискавці, з механічними пошкодженнями та плямами речовини червоного кольору, схожої на кров; джинсові штани з ременем, на яких маються плями речовини темно-бурого кольору, схожої на кров, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області - повернути потерпілому ОСОБА_8 ; чоловічу куртку чорного кольору, яка передана на зберігання до кімнати речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області повернути обвинуваченому ОСОБА_9 ; в разі відмови від отримання речових доказів знищити, як такі що не представляють цінності (т.1 а.с.218,219,221-222,223).

Керуючись ст.369-371,373-374 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Визнати ОСОБА_9 винуватим в пред`явленому обвинуваченні, за ст. 15 ч.3,115 ч.1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_9 залишити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Термін відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з 07 грудня 2018 року.
Зарахувати ОСОБА_9 в рахунок відбуття покарання термін тримання під вартою з 07.12.2018 року.
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування витрат на лікування 26772 (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 12 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) гривень на користь ОСОБА_8 , в іншій частині позову відмовити.
Цивільний позов прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_9 на користь Комунального закладу охорони здоров`я «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області, в особі УДК Лозівського управління державної казначейської служби в Харківській області, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 10532 (десять тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 55 копійок.
Арешт накладений ухвалами слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.12.2018 року на чоловічу куртку темно-синього кольору, з механічними пошкодженнями; кофту чорного кольору на блискавці, з механічними пошкодженнями та плямами речовини червоного кольору, схожої на кров; джинсові штани з ременем, на яких маються плями речовини темно-бурого кольору, схожої на кров; чоловічу куртку чорного кольору, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області скасувати.
Речові докази: чоловічу куртку темно-синього кольору, з механічними пошкодженнями; кофту чорного кольору на блискавці, з механічними пошкодженнями та плямами речовини червоного кольору, схожої на кров; джинсові штани з ременем, на яких маються плями речовини темно-бурого кольору, схожої на кров - повернути потерпілому ОСОБА_8 ; чоловічу куртку чорного кольору повернути обвинуваченому ОСОБА_9 ; в разі відмови від отримання - знищити, як такі що не представляють цінності.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3