Номер провадження: 11-сс/813/1802/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 р. по кримінальному провадженню №0000282 від 05.10.2020, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Злинка, Маловисківського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, який проходить військову службу за контрактом на посаді командира роти матеріального забезпечення, у військовому званні «капітан», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (військова частина НОМЕР_1 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті із визначенням розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадження №0000282 від 05.10.2020 рокуна гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 30 днів, тобто до 21.11.2020 року, в межах строку досудового розслідування із визначенням застави вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168 160 гривень.

У разі внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України підтверджується матеріалами долученими до клопотання слідчого; на час застосування запобіжного заходу наявні ризики у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду; можливого знищення, приховування або спотворення речей та документів, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні; незаконного впливу на свідків, зокрема, на тих, які проходять військову службу разом з ОСОБА_7 , а також тих, які перебувають у його підпорядкуванні, та можуть повідомити важливі обставини вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, суспільно-небезпечні наслідки ймовірного вчинення такого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у його вчиненні, а також те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні корупційного злочину, слідчий суддя прийшов до переконання про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, більш того слідчим суддею визначений альтернативний запобіжний захід, який здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного, під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.
Підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначив, що не погоджується з ухвалою слідчого судді, вважає її постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
1) слідчий суддя не врахував майновий та сімейний стан підозрюваного, відомості про його особу та безпідставно застосовував до нього максимально можливий розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не обґрунтувавши чому застосовує такий розмір застави;
2) сторона захисту вважає заявлені у кримінальному провадженні ризики необґрунтованими, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та відомостями про особу підозрюваного;
3) ОСОБА_7 зареєстрований та постійно проживає у м. Одесі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір похилого віку, яка має незадовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштований проходить військову службу за контрактом, тобто у нього наявні міцні соціальні зв`язки;
4) наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині викликає обґрунтований сумнів, оскільки під час його затримання у нього не були вилучений предмет неправомірної вигоди.
Посилаючись на вказані доводи, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді від 23.10.2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 домашній арешт.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 наполягали на вимогах апеляційної скарги та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а, відповідно до санкції зазначеної норми кримінального закону, вона передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 цієї статті зазначено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарь проти Молдови», №35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».
З клопотання слідчого вбачається, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у тому, що 16.09.2020 у післяобідній час, в ході капітан ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету, розташованого на території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, та з метою особистого збагачення, використовуючи надану йому владу та службове становище, виказав підлеглому йому військовослужбовцю командиру відділення взводу охорони, молодшому сержанту ОСОБА_10 прохання надати йому, тобто ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у виді грошових коштів у сумі 200 (двісті) доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 16.09.2020 складало 5 610 тисяч гривень) за вчинення ним, як службовою особою, в інтересах ОСОБА_10 , як того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме: за не ініціювання переведення службового розслідування за фактом начебто порушення громадського порядку ОСОБА_10 на початку вересня 2020 року, що виражалась в порушень правил дорожнього руху, поєднуючи своє прохання з погрозою у разі відмови вжиттям дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме за створенням штучних перешкод для проходження подальшої служби молодшим сержантом ОСОБА_10 та притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності за порушення громадського порядку.
Після чого, з метою досягнення своїх злочинних намірів ОСОБА_7 , не пізніше 12.10.2020, вступив у злочинну змову з старшиною роти матеріально-технічного забезпечення проходить військову службу ОСОБА_11 , який 12.10.2020 о 18 год. 50 хв., діючи на виконання раніше визначеного злочинного плану за попередньою змовою групою осіб зі ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку, перебуваючи на місці для паркування автомобілів мережі супермаркетів «Таврія В» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Лиманка, на розі вилиць Дальня та Дмитрівська, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , одержав від ОСОБА_10 , першу частину раніше встановленої суми неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 2500 грн.
Після чого, 22.10.2020 р. приблизно о 16 год. 45 хв. ОСОБА_7 перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , повідомив молодшому сержанту ОСОБА_10 про необхідність передати другу частину обумовленої неправомірної вигоди через старшину ОСОБА_11 , яку він 22.10.2020 р. приблизно о 16 год 50 хв., діючи за вказівкою капітана ОСОБА_7 передав через старшину ОСОБА_11 , який діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 отримав для себе та останнього другу частину неправомірної вигоди у розмірі 3000 грн, після чого, частину неправомірної вигоди у розмірі 2000 грн. передав ОСОБА_7 , а другу частину у сумі 1000 грн. залишив для себе.
Мотивуючі обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України слідчий у клопотанні, а слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали послався на наступні докази: протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 06.10.2020 року, протокол додаткового допит свідка ОСОБА_10 від 14.10.2020 року, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 23.10.2020 року, протокол добровільно виданих грошових коштів від 12.10.2020 року, протокол огляду та вручення грошових коштів від 12.10.2020 року, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 22.10.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 22.10.2020 року, протокол огляду від 23.10.2020 року та фототаблицею до нього, та іншими матеріалами клопотання в сукупності.
З огляду на що, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином, а доводи захисника з цього приводу не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному та приймає до уваги те, що досудове розслідування по кримінальному провадженню знаходиться на початковій стадії, не проведені всі слідчі (розшукові) дії, а отримані на даний час докази, є достатніми для висновку щодо наявності на даному етапі досудового розслідування обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Погоджуючись з висновками слідчого судді, щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому його підозрюють, вчиненого з вимаганням неправомірної вигоди, з втягненням у вчинення злочину іншої підлеглої особи, те, що він був затриманий одразу після вчинення злочину, а також виходить з того, що наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на свідка ОСОБА_10 , та іншого підозрюваного ОСОБА_11 з метою зміни ними своїх показів, а також інших осіб, які на теперішній час підлягають встановленню в ході досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження, а також самим підозрюваним, який перебуваючи на посаді командира роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , має вільний доступ до службових кабінетів військової частини, документів та електронних носіїв інформації, зокрема, пов`язаних з проходженням військової служби ОСОБА_10 , що можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існує ризик знищення, приховання або спотворення речей та документів, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як докази в рамках даного кримінального провадження.
Щодо наявності ризику можливого переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів бере до уваги рішення «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Апеляційний суд враховує дані щодо особи підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований за контрактом, є учасником АТО, має позитивну характеристику за місцем роботи, має постійне місце проживання, хоча і не одружений на даний момент, але має на утриманні двох малолітніх дітей, на яких з його заробітної плати здійснюються відрахування на утримання дітей, що в сукупності значно знижує ризик переховування останнього; як свідчать матеріали кримінального провадження підозрюваний раніше не судимий, та відомості про його притягнення до кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні іншого злочину відсутні.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ризик переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду на даному етапі досудового розслідування, якщо і існує, то є вкрай мінімальним, проте, існування інших ризиків, встановлених слідчим суддею, та які знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду скарги, все ж вказують на неможливість застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж, обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам, а доводи захисника з цього приводу в судовому засіданні ним жодним чином не доведені.
Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги захисника, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тому, у такому випадку, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
З ухвали слідчого судді випливає, що суд визначив заставу у максимальному розмірі, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн., однак такий висновок слідчого судді є помилковим, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що вона є завідомо непомірною для нього.
Так, приймаючи рішення щодо застосування такого розміру застави до підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя послався на приписи абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а також врахував майновий та сімейний стан підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, суспільно-небезпечні наслідки ймовірного вчинення такого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у його вчиненні, а також те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні корупційного злочину.
Однак, зазначаючи про врахування майнового та сімейного стану підозрюваного, об`єктивно такі обставини не взяти до уваги, оскільки, відповідно до наявної в матеріалах провадження довідки про доходи за останні 6 місяців, станом на жовтень 2020 року, сукупний розмір заробітної плати ОСОБА_7 склав 115056 грн., з яких відраховуються утримання на двох малолітніх дітей та фактично отримана заробітна плата за пів року склала 64472 грн., інших джерел доходу не має, а застосована до нього, згідно ухвали слідчого судді застава, на думку колегії суддів є завідомо непомірною для нього.
Що стосується вимог захисника про зменшення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на тому, що позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року.
У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу необхідно враховувати особу ОСОБА_7 , а також розмір предмету неправомірної вигоди, яка склала 5500 грн.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застава в межах, передбачених максимального розміру, визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України є непомірною для нього, а застава у сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 84800 грн. буде достатньою, яка у разі її внесення зможе гарантувати виконання ОСОБА_7 , покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті, серед яких: носіння електронного засобу контролю, однак, колегія суддів вважає, що такий обов`язок, поряд із застосуванням інших обов`язків буде зайвим та не потребує необхідності.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування із визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам та не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 183, 184, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті із визначенням розміру заставистроком до 21.11.2020 р. скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000282 від 05.10.2020 року задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 30 днів, до 21.11.2020 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок: Отримувач: Одеський апеляційний суд, Код ЄДРПОУ отримувача: 42268321; р/р UA1086720; банк: ДКСУ в м. Київ; МФО 820172.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 строком до 23.12.2020 року, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками та експертами у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 16 год. 13.11.2020 року в залі судових засідань №11 в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4