Номер провадження:1-в/521/633/20
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
30 липня 2020 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії виконання судових рішень, розглянув заяву (клопотання) засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, раніше судимого, маючого середню освіту, засудженого вироком Приморського р/с м. Одеси від 23.01.2019 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.
Сторони, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; з боку захисту: засуджений ОСОБА_3 ; інші учасники, які приймали участь у судовому розгляді: представник ДУ «ОВК (№ 14)» ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Судом в межах розгляд заяви (клопотання) засудженого про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_3 проводився розгляд питання про стан здоров`я засудженого.

Заява (Клопотання) розглядалось за ініціативою засудженого ОСОБА_3 .

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.
Судом за результатом розгляду заяви (клопотання) засудженого ОСОБА_3 30.07.2020 року було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні такої заяви (клопотання), на підставі відсутності відповідного висновку про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, яке є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання.

Разом з тим, під час судового розгляду заяви (клопотання), судом зі слів засудженого було встановлено, що останній хворіє на декілька тяжких захворювань і в теперішній час потребує як оперативного втручання так і тривалого спеціалізованого медичного лікування. ОСОБА_3 повідомив, що його скарги на здоров`я залишаються без розгляду, належної уваги зі сторони адміністрації установи йому не приділяється, належного лікування не надається, оперативне втручання не здійснюється.

Викладені обставини, надали суду право на вирішення питання встановлення дійсного стану здоров`я засудженого.

3.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався суд.
Вислухавши усні звернення засудженого, вислухавши думку прокурора та представника установи, суд вважає за необхідне повідомити про викладені факти Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та Керівника Одеської місцевої прокуратури № 2, з наступних підстав.

Оскільки КПК України безпосередньо не регулює питання захисту прав особи судом, під час відбування покарання, в частині забезпечення належних умов тримання під вартою та надання відповідної медичної допомоги, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 206 КПК, як таку, яка надає право суду забезпечити додержання прав засудженої особи на достойне медичне забезпечення.

При цьому, суд виходить з положень ч. 6 ст. 9 КПК, яка передбачає можливість застосування загальних засад кримінального провадження у випадку, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.

Норми ст. 206 КПК встановлюють, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи /ч. 1 ст. 206 КПК/. Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1)забезпечити невідкладене проведення судово-медичного обстеження особи; 2)доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3)вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством /ч. 6 ст. 206 КПК/. Далі Закон передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі /ч. 7 ст. 206 КПК/.

Судом під час розгляду заяви (клопотання) засудженого в порядку ст. 84 КК встановлено, що засуджений ОСОБА_3 у приміщенні колонії де відбувалась відеоконференція знаходився у стані який свідчив про дуже погане самопочуття. Скаржився на незадовільний стан здоров`я та погане самопочуття у зв`язку з багаточисленними захворюваннями. Будь-яка належна медична допомога йому не надається. Він не вивозиться з колонії до спеціалізованого медичного закладу для проведення оперативного втручання. Йому не проводять обстеження для подання його документів на звільнення від покарання за хворобою, оскільки введений карантин на переміщення між установами виконання покарань.

Відповідно до п.п. 1, 2 Розділу VІ «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», який затверджений Наказом МЮУ та МОЗ № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, який регулює порядок підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою, Медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку. 2. Медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я ДКВС, а у разі неможливості перенаправлення хворого засудженого до закладу охорони здоров`я ДКВС медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.
Враховуючи викладені засудженим факти та обставини, суд вважає, що є всі підстави для перевірки відповідними державними органами викладених останнім відомостей щодо ненадання належного медичного забезпечення та термінового направлення ОСОБА_3 до відповідної лікарської комісії для обстеженням та можливого встановлення особливо тяжких захворювань які нададуть право на вирішення питання про направлення в суд матеріалів для його звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Вирішуючи вказане питання, суд також враховую принцип Верховенства права, який у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так є очевидним, що здоров`я ув`язнених має адекватно охоронятись. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених.

Відповідно до п. 135 Рішення ЄСПЛ у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 року, Заява № 42184/09, Суд зазначає, влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнозах й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Пунктом 66 рішення ЄСПЛ у справі «Барило проти України» від 16.05.2013 року Заява № 9607/06, Суд також зазначає, лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була достатньою. Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державну органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Обставини та факти, які встановлені судом, з метою усунення порушень прав особи під час відбування покарання, суд вважає за необхідне довести до відома Начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а також Керівника Одеської місцевої прокуратури № 2, з метою належного реагування; проведення перевірки фактів викладених в усній заяві засудженого ОСОБА_3 ; призначення та проведення відповідного медичного обстеження засудженому ОСОБА_3 ; призначення та проведення медичного огляду засудженому ОСОБА_3 лікарсько-консультативною комісією закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної чи комунальної форм власності з метою встановлення або спростування факту наявності захворювання, яке підпадає під «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» /Додаток № 12 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», який затверджений Наказом МЮУ та МОЗ № 1348/5/572 від 15.08.2014 року/.

Постановляючи ухвалу, суд керується ст. ст. 9, 206, 372, 539 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.
Про викладені факти довести до відома Начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції /65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9/, а також Керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 /м.Одеса, вул. Головківська, 1/ для вжиття відповідних заходів та проведення перевірки фактів викладених в усній заяві засудженого ОСОБА_3 ; призначення та проведення відповідного медичного обстеження засудженому ОСОБА_3 ; призначення та проведення медичного огляду засудженому ОСОБА_3 лікарсько-консультативною комісією закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної чи комунальної форм власності з метою встановлення або спростування факту наявності захворювання, яке підпадає під «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» /Додаток № 12 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», який затверджений Наказом МЮУ та МОЗ № 1348/5/572 від 15.08.2014 року/.

Про вжиті заходи та їх результати повідомити суд.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: ОСОБА_1