Ухвала
Іменем України
14 вересня 2020р.

м. Київ
Справа №761/31397/14-к
Провадження № 51-4318 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні останнього є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте, прокурор у скарзі наводить доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження та оцінки доказів, що відповідно до положень статей 433, 438 КПК України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

При цьому, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі не міститься аргументів допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень на підставах, передбачених п.1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на точний зміст приписів статей 370, 374, 404, 412, 413, 415, 419 цього Кодексу. Також, прокурором у касаційній скарзі не наведено доводів на обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду, якою апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. Зокрема, прокурор має вказати, які саме норми кримінального процесуального закону було порушено судами та як саме ці порушення (на думку прокурора) вплинули на законність і обґрунтованість постановлених судових рішень.
До того ж, прокурор у касаційній скарзі формально зазначає, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 419 КПК України, не надав оцінки усім доводам його апеляційної скарги і без ґрунтовного аналізу доказів у кримінальному провадженні дійшов висновку про правильність рішення місцевого суду. У той же час, касаційна скарга прокурора не містить посилань на те, які конкретно доводи його апеляційної скарги апеляційний суд не перевірив, не дослідив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Крім того, до касаційної скарги не додано повного тексту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, чим порушено вимоги ч. 5 ст. 427 КПК України.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3