Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/959/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 16.01.2021 року включно,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0000185 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2020 щодо ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 16.01.2021, включно.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних, особливо тяжких злочинів, які за своєю суттю є корисливими, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, офіційного постійного місця проживання у м. Кропивницькому не має, при цьому ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нового злочину перебуваючи на іспитовому строку, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, бажання жити за чужий рахунок, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що суд продовжуючи строк тримання під вартою її підзахисному не врахував, що ОСОБА_8 знаходиться під вартою з 05.07.2014 року, тобто майже 6 років, а з урахуванням Закону України Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, в перерахунку день за два майже 12 років. За час перебування в умовах ізоляції весь час знаходиться на диспансерному обліку в Кропивницькій міській медичній частині №14 з діагнозом: ВІЛ-інфекція, IV клінічна стадія

Крім того, суд в своєму рішенні зазначаючи про необхідність продовження строків тримання під вартою, не мотивував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_8 такого як домашній арешт, враховуючи, що в судовому засіданні 04.05.2020 стороною захисту подані всі необхідні документи для застосування такого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та ухвалити нову, якою застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, мотивуючи тим, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України не є реальними та обґрунтованими, доказово не підтверджено. При цьому одного лише посилання на можливість протидії ним судовому розгляду є недостатнім. Вказує, що вчиняти інше кримінальне правопорушення він не збирається. Також свідки по справі допитані, матеріали кримінального провадження вивчені, а тому відсутні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, зазначає, що він має постійне місце проживання, має на утримання четверо дітей, тобто стійкі соціальні зв`язки, що у своїй сукупності свідчить про недоцільність тримання його під вартою.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яка підтримала подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 України, які є умисними, особливо тяжкими, за своєю суттю є корисливими, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, офіційного постійного місця проживання у м. Кропивницькому також не має, при цьому раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні нового злочину скоєного під час іспитового строку, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, бажання жити за чужий рахунок, а тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, не працює, не має постійного джерела доходу, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просять апелянти.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2020 щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4