Справа № 462/42/20
провадження 1-кс/462/1584/20
У Х В А Л А

25 вересня 2020 року м.Львів
Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 10.09.2020 року про закриття кримінального провадження № 0002821 від 11.09.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України,

встановив:

Потерпілий ОСОБА_3 22.09.2020 року звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, у якій просить скасувати постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 10.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0002821. Свою скаргу обґрунтовує тим, що слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій і не встановлено дійсних обставин події. Оскаржувану постанову вважає незаконною, оскільки така є передчасною і безпідставною, винесена без повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також порушує його права як потерпілого, зокрема, він не допитаний в такому процесуальному статусі, йому не вручено пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, слідчим не виконано ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 30.03.2020 року, якою зобов`язано слідчого вчинити процесуальні дії з належного інформування ОСОБА_3 щодо його процесуального статусу потепілого у даному кримінальному провадженні. За наведеного вважає, що слідчий зробила невірні висновки про те, що в даному випадку складу злочину немає, оскільки це не відповідає фактичним обставинам, встановленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
Однак, скаржник не з`явився для розгляду скарги у судове засідання, яке було призначене на 25.09.2020 року, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду. При цьому, в поданій скарзі ОСОБА_3 просив розглядати скаргу за його відсутності у зв`язку з карантинними заходами у країні, що слідчий суддя вважав за можливе, з огляду на визначений процесуальним законом скорочений строк розгляду скарги та необхідність забезпечення доступу скаржника до правосуддя.
Слідчий СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилася, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Доослідивши доводи скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження №0002821, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно вимог ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
При розгляді скарги встановлено, що Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області (слідчий ОСОБА_5 , в подальшому слідчий ОСОБА_4 ) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002821 від 11.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, за фактом того, що 10.09.2019 року до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області надійшла ухвала слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_6 від 06.09.2019 року про внесення до ЄРДР відомостей, які містяться в заяві ОСОБА_3 від 27.08.2019 року про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, а саме: 02.02.2019 року в приміщенні Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, що на вул. Чернівецька, 2 у м. Львові ОСОБА_7 подав заяву про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , яка на його думку не відповідає дійсності.

Постановою слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 10.09.2020 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України.
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до положень ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Перевірка обставин події, викладених в заяві про злочин, здійснюється слідчим за допомогою процесуальних дій, у порядку і спосіб, передбачених главою ІІІ КПК України.

Згідно ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як зазначено у ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтями 215, 223 КПК України передбачено, що досудове розслідування злочинів здійснюється у формі досудового слідства, під час якого слідчий проводить слідчі дії. Закон передбачає проведення таких слідчих дій: а) допит, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб (статті 224-226 КПК); б) пред`явлення для впізнання: особи (ст. 228 КПК), речей (ст. 229 КПК), трупа (ст. 230 КПК); в) обшук (статті 233-236 КПК); г) огляд: місцевості, приміщень, речей та документів (ст. 237 КПК), трупа (ст. 238 КПК), огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією (ст. 239 КПК): д) слідчий експеримент (ст. 240 КПК); е) освідування особи (ст. 241 КПК); є) залучення експерта та проведення експертизи (статті 242-243 КПК).

Згідно вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
В оскаржуваній постанові підставою для закриття кримінального провадження слідчий зазначила п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, які обставини встановлені досудовим слідством, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні.
Натомість, в оскаржуваній постанові слідчий ОСОБА_4 лише формально вказує, що «в даному випадку відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України», не зазначаючи, які саме з ознак відсутні, з відповідним обґрунтуванням цього.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , звертаючись 02.02.2018 року до Залізничного ВП із заявою щодо дій ОСОБА_3 , вказував, що останній в той день в приміщенні службового кабінету № 42 Залізничного ВП, під час проведення одночасного допиту ображав ОСОБА_7 , порушив порядок проведення слідчої дії, висловлювався нецензурними словами та наніс ОСОБА_7 декілька ударів папкою по голові.
При цьому, слід враховувати, що суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, полягає в тому, що воно перешкоджає нормальній діяльності органів досудового слідства і суду, істотно ускладнює одержання ними достовірних доказів та істинних висновків при виконанні діяльності, пов`язаної із здійсненням правосуддя.

Склад злочину, передбаченого в ст. 383 КК, є формальним, його об`єктивна сторона вичерпується дією, яка становить неправдиве, тобто таке, що не відповідає дійсності, повідомлення про вчинення злочину, яке направлене суду, прокурору, слідчому або органу дізнання.

Повідомлення про злочин має бути неправдивим, тобто не відповідати дійсності чи в повному обсязі, чи хоча б частково. Неправдиві відомості можуть стосуватися події злочину, особи, що нібито його вчинила; можуть бути пов`язані з обвинуваченням у злочині, який дійсно мав місце, але був вчинений не тією особою, яка обвинувачується; можуть полягати в неправдивому обвинуваченні особи у більш тяжкому злочині тощо. Ці відомості можуть стосуватися й окремих обставин вчинення злочину (місця, часу, застосованих засобів тощо). Однак неправдивість повідомлення стосується лише фактичних обставин, а не їх юридичної оцінки. Якщо особа повідомляє дійсні відомості, але помиляється щодо їх юридичної оцінки (кваліфікації), то ознаки злочину, передбаченого ст. 383 КК, відсутні.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується тільки прямим умислом, оскільки вказівка закону на завідомо неправдивий характер повідомлення припускає достовірне знання винним того, що ним повідомляються відомості, які не відповідають дійсності. Помилкова думка особи про характер відомостей, які нею повідомляються (тобто її впевненість у тому, що відомості відповідають дійсності), виключає відповідальність за ст. 383 КК.

Таким чином, під час досудового розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, вказані обставини підлягають перевірці та встановленню шляхом проведення слідчих (розшукових) дій.

Разом з тим, із оскаржуваної постанови не вбачається встановлених обставин події, окрім самого факту звернення 02.02.2018 року ОСОБА_7 із заявою в Залізничний ВП відносно дій ОСОБА_3 .

Слідчий під час досудового розслідування обмежилася лише долученням до матеріалів кримінального провадження копій матеріалів перевірки за зверненнями ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 02.02.2018 року, проте не допитала як ОСОБА_3 , який звернувся 27.08.2019 року, із заявою про вчинення злочину, так і ОСОБА_7 , на якого заявник вказував, як на особу, що вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.383 КК України. Також, слідством не розширино шляхом проведення слідчих (розшукових) дій коло осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження № 0002821 містять доручення слідчого ОСОБА_5 працівникам ВКП Залізничного ВП провести допит у даному провадженні в якості свідка ОСОБА_7 , проте результатів виконання такого доручення не вбачається.

Крім цього, слідчим не виконано ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 30.03.2020 року, якою зобов`язано слідчого вчинити процесуальні дії з належного інформування ОСОБА_3 щодо його процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні, передбачених КПК України прав та обов`язків потерпілого.

З врахуванням наведених вище обставин, слідчий суддя вважає перевірку за заявою ОСОБА_3 від 27.08.2019 року про вчинення злочину такою, що не ґрунтується на належному розслідуванні, і проведену з порушенням прав потерпілого.
Відтак, враховуючи наведене, вважаю, що слідчий прийшов до передчасного висновку, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, оскільки, з огляду на вказану неповноту розслідування і неналежну оцінку доказів, нею не могли бути об`єктивно встановлені дійсні обставини події.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено неповноту проведення слідчим ОСОБА_4 досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002821, а саме, нею не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки про те, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення.
Оскільки під час кримінального провадження слідчим не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, не надана їм належна правова оцінка, не виконано ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 30.03.2020 року щодо усунення порушення прав потерпілого, то її постанова від 10.09.2020 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, не може вважатися законною і підлягає скасуванню.
На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 93, 94, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу потерпілого ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 10.09.2020 року про закриття кримінального провадження № 0002821 від 11.09.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України.
Витребувані матеріали кримінального провадження № 0002821 направити у СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1