Номер провадження: 11-кп/813/1944/20
Номер справи місцевого суду: 495/21/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 у рамках кримінального провадження №0001265 від 30.04.2018 року на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 12.05.2020 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Молога Білгород-Дністровського району Одеської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано винуватим за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової авто-технічної експертизи в сумі 1 884,12 грн.

встановив

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним за вчинення ним кримінального правопорушення за наступних обставин.

29.04.2018 приблизно о 16:40 год. обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив пункти Правил дорожнього руху України. в зазначений день та час, обвинувачений ОСОБА_7 , керував технічно справним вантажним фургоном «MERCEDES-BENZ 412 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю по вул. Кишинівська у с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, збоку с. Молога у напрямку м. Білгород-Дністровський з фактичною швидкістю 90,5 - 94,5 км/год., чим перевищив максимально допустиму для населеного пункту швидкість руху 50 км/год.

Окрім перевищення максимально допустимої швидкості руху, обвинувачений ОСОБА_7 вкрай уважним не був, достатніх заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, безпечної швидкості руху не обрав, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не переконався в безпеці, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, у світлий час доби, та в умовах необмеженої видимості, біля буд. № 178 по вул. Кишинівська в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, у режимі гальмування спочатку скоїв дотичний наїзд на стоячий автобус «БАЗ А 079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв частково на лівому узбіччі частково на зустрічній смузі для руху, водієм якого був ОСОБА_9 , після чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину з права наліво за напрямом руху автомобіля у бік зазначеного автобусу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала множинні травми що призвели до травматичного шоку, від якого настала смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 у Білгород-Дністровській ЦРЛ.

На вказаний вирок суду першої інстанції прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, просить вирок відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення йому додаткового покарання.

Прокурор звертає увагу на те, що санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Разом з цим, на думку сторони обвинувачення суд вирішив не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наслідкам дорожньо-транспортної пригоди в наслідок якої, загинула людина.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції залишено без уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив правила дорожнього руху, перевищив швидкість руху по місту майже у двічі, що призвело до тяжких наслідків.

В зв`язку з вищевикладеним прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки; у відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України; в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі; обвинуваченого та його захисника, які заперечували на апеляційну скаргу прокурора; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданої прокурором апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що під час судового розгляду, були допущені порушення вимог кримінального закону, які тягнуть за собою скасування вироку та ухвалення нового вироку в частині призначеного покарання, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали провадження та вирок районного суду, вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена його показами, у яких він підтвердив факт та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які наведені в обвинуваченні, внаслідок чого, суд першої інстанції за погодженням зі сторонами судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, які характеризують його особу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не переглядає вирок щодо доведеності винуватості обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.

Разом з тим апеляційний суд вважає, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції допустився порушення кримінального закону, в зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Так, призначаючи міру покарання суд першої інстанції зазначив, що врахував суспільну небезпеку та характер вчиненого злочину, дані про особу винного, його вік та соціальне положення, мотиви та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому в якості обставин, що пом`якшують провину обвинуваченого суд визнав те, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та у повному обсязі відшкодував спричинену злочином матеріальну шкоду.

При цьому районний суд, з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_11 , правильно застосував до основного покарання дію ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком.

Однак приймаючи рішення про можливість не застосовувати до обвинуваченого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд послався на ті ж самі обставини, однак не навів інших обставин, які могли слугувати підставою для ухвалення такого рішення, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України, щодо вмотивованості винесеного судового рішення.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: повне визнання обвинуваченим своєї вини і сприяння розкриттю злочину, щире каяття, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання її смерті.

Разом з тим, з урахуванням того, що внаслідок дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки, звільнення його від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суперечить приписам ст. 65 КК України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За наведених вище обставин та встановлених апеляційним судом порушень, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене додаткове покарання, яке належить відбувати реально, а саме позбавлення права керування транспортними засобами на строк, який передбачений санкцією зазначеної статті кримінального закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Пунктом четвертим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Водночас, апеляційний суд не погоджується із вимогою прокурора щодо визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у скоєному злочині, оскільки оскаржуваним вироком його правомірно було визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, у цій частині прокурором вирок не оскаржувався, а тому ця вимога апелянта є зайвою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 12.05.2020 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного виду покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк, терміном 1 рік 6 місяців і покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3