Справа № 368/472/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2545/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
24 вересня 2020 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області - ОСОБА_9 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 09.06.2020 року щодо ОСОБА_10 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до 6 років 10 місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 24.02.2017 року змінено в частині вирішення цивільного позову, а в решті вирок суду залишено без змін. Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.03.2016 року по 07.03.2016 року та з 24.02.2017 року до набрання вироком законної сили відповідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України (22.05.2017 року).
12.05.2020 року до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло спільне подання Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом щодо засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 09.06.2020 року спільне подання Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття основного покарання засудженого ОСОБА_7 задоволено. Засудженого ОСОБА_7 від відбуття основного покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24.02.2017 року та за ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2017 року у виді позбавлення волі звільнено умовно-достроково на 3 роки 105 днів. Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, довів своє виправлення, станом на 22.04.2020 року відбув 1/2 частину міри покарання, сумлінно працював, відбуваючи покарання, маючи 10 заохочень, а також 1 дисциплінарне стягнення, яке знято в установленому законом порядку, частково погасив потерпілим кошти.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, заступник прокурора Київської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 09.06.2020 року та винести нову, якою відмовити у задоволенні клопотання ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання до засудженого ОСОБА_7 , оскільки ухвалу суду вважає незаконною. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на повному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Зазначає, що ОСОБА_7 за час відбування покарання, працював епізодично, не працював з червня по вересень 2017 року та в лютому та серпні 2018 року, що не свідчить про його сумлінне ставлення до праці. Також вважає, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою не довів своє виправлення, оскільки не заслуговував на заохочення в І кварталі 2018 року, а також мав стягнення у вигляді догани у зв`язку з вилученням під час обшуку працівниками виправної колонії у нього забороненого предмету, а саме мобільного телефону. Також, ухвалою Кагарлицького районного суду від 23.04.2019 року було відмовлено у застосуванні засудженому пільги, передбаченої ст. 82 КК України у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення. Вважає, що судом не було враховано тяжкість злочину, яке відноситься до категорії тяжких, факт вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння наслідком якого стала смерть малолітньої дитини та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості двом особам, а також не враховано поведінку засудженого щодо відшкодування потерпілим збитків, який за час відбуття покарання взагалі їх не відшкодовував хоча отримав 16672 грн. заробітної плати.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому висновок про становлення особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування невідбутої частини покарання більш м`яким, повинен бути заснований на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Разом з цим, під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених вироком на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
У відповідності п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2017 року був засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 6 років 10 місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 24.02.2017 року змінено в частині вирішення цивільного позову, а в решті вирок суду залишено без змін. Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.03.2016 року по 07.03.2016 року та з 24.02.2017 року до набрання вироком законної сили відповідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України (22.05.2017 року). Строк покарання засудженому ОСОБА_7 рахується з 22.04.2017 року.
Застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 81 КК України, суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув 1/2 строку покарання, мав 10 заохочень, а також був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, згідно висновку адміністрації колонії ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, окрім того, частково погасив потерпілим кошти та довів своє виправлення.
Разом з тим, приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не врахував обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, протягом всього часу розгляду кримінального провадження та після цього не приніс потерпілим своїх вибачень, засуджений ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а наслідки вчиненої ОСОБА_7 дорожньо-транспортної пригоди призвели до загибелі малолітньої дитини та заподіянні двом іншим потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно характеристики, наданої начальником ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115) від 23.04.2020 року, засуджений ОСОБА_7 з 14.06.2017 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115). За період перебування в колонії один раз допустив порушення вимог режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення було зняте в законному порядку. Має десять заохочень від керівництва установи. Працевлаштований робітником в контрагентському об`єкті. Вину у скоєному злочині визнав. Засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони і довів своє виправлення, розкаюється та виказує позитивні наміри на майбутнє.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 81 КК України обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Разом з тим, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, а тому, на думку колегії судів, своєю поведінкою ОСОБА_7 не довів свого виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення відсутні.
Звільняючи ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення, зазначив, що засуджений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем відбування покарання, один раз був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, та має десять заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці на контрагентському об`єкті. Також судом першої інстанції враховано, як на підставу у задоволенні подання, засуджений ОСОБА_7 частково погасив потерпілим кошти, що вбачається із листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно якого, на виконанні в управлінні з 18.09.2017 року знаходиться постанова Любарського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 23.08.2017 року ВП № 54179570 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 . 22.09.2017 року на адресу управління надійшла постанова Любарського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 23.08.2017 року ВП № 54179818 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 . Відрахування за даними постановами здійснюються по даний час на депозитний рахунок Любарського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Станом на 01.03.2020 р. проведено відрахування по двох виконавчих листах: 35 920 грн. 83 коп. та 26 726 грн. 58 коп. Окрім того, потерпілій було проведено передачу земельної ділянки площею 2 га в рахунок погашення заборгованості.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання є передчасним.
Колегія суддів, враховує ту обставину, що засуджений частково відшкодував шкоду, заподіяну потерпілим, однак звертає увагу на ту обставину, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними та іншими особами нових злочинів, а й безпосередньо кару засудженого, а тому, враховуючи обставини та характер скоєного ним злочину, який був вчинений ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, наслідки, які настали та є незворотніми, а саме смерть малолітньої дитини та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості двом іншим потерпілим.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
Тобто, засуджений протягом більшої частини відбування покарання, при наявності підстав застосування положень ст. 81 КК України - відбуття 1/2 строку відбування покарання, не досяг оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення.
При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів звертає увагу на те, що умовно-дострокове звільнення засудженого, який не відбув значну частину призначеного покарання, за даних умов, в тому числі скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, заподіяння в результаті грубого порушення правил дорожнього руху загибелі малолітньої дитини, що є невідворотним наслідком результату злочину та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості двом іншим потерпілим, порушує принцип невідворотності та справедливості покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та безпідставне умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні подання Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом щодо засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 09.06.2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом щодо засудженого ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: