ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/996/20 Справа № 210/3792/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого адвокатом, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1195, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року клопотання процесуального керівника прокурора групи прокурорів прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000576 від 02.09.2019 року було задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 06.09.2020 року включно, з визначенням застави у розмірі 10 590 000 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311 КК України.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, працює адвокатом, раніше не засуджений, вік підозрюваного, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків.
Також слідчий суддя прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні, а в ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисником не надано слідчому судді доказів в обґрунтування доводів про відсутність у підозрюваного ОСОБА_8 наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Виходячи з інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання слідчий суддя врахував суспільну небезпеку скоєного, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 від 11 липня 2020 року та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави у межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки до розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу слідчий суддя підійшов формально, обставини справи вивчив поверхово, не давши ніякої оцінки певним важливим обставинам, що є неприпустимим, а встановлення наявності обґрунтованої підозри не є тотожнім оцінці доказів щодо їх належності достатності та допустимості, яка здійснюється судом під час розгляду справи по суті.
Зазначає, що в обґрунтування підозри стороною обвинувачення були надані часткові нібито розсекречені матеріали НСРД, проведені по кримінальному провадженню №00576, однак ухвали апеляційного суду про дозвіл на проведення НСРД та документи щодо розсекречення матеріалів суду прокурором надані не були, а відтак законність проведення вказаних заходів нічим підтверджена не була, і суд не міг враховувати ці матеріали при оцінці обґрунтованості підозри. Таким чином, на думку апелянта, наявність обґрунтованої підозри в суді доведеною не була.
Крім цього, вважає, що слідчий суддя встановив надвеликий розмір застави, не вказавши в ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною, за відсутності будь-яких даних про отримання ОСОБА_8 відповідних доходів, які вказують на можливість внесення ним такого розміру застави. Також суд при вирішенні питання про заставу послався на особу підозрюваного, тяжкість злочинів та розмір завданої шкоди, при цьому згідно повідомленню про підозру завдання будь-якої шкоди будь-кому ОСОБА_8 не інкримінується.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначених злочинів, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В даному випадку апеляційний суд також погоджується з тим, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може, отримавши повідомлення про підозру та усвідомлюючи невідворотність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив особливо небезпечне, протиправне діяння та може покинути територію Дніпропетровської області, та України; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень на свою користь, оскільки підозрюваним ОСОБА_8 здійснювався підбір кур`єрів для контрабанди прекурсорів, а також зазначені правопорушення вчинені за попередньою змовою групою осіб та за його безпосередніми вказівками, в тому числі знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до вчинення кримінальних правопорушень, одна на даний час не затримані; продовжити вчинювати аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 правопорушення вчинені за попередньо розробленим злочинним плану, за попередньою змовою групою осіб, тобто існує стійкий, відпрацьований механізм їх вчинення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання апелянта у своїй скарзі на те, що суд першої інстанції встановив надвеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного і є непомірним для ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, правомірно визнавши це виключним випадком, встановивши, що застава у визначених межах не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 , що підозрюється також і у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, призначив заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому апеляційні вимоги захисника в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню, хоча колегія суддів і вважає цілком слушним посилання апелянта на безпідставне обгрунтування слідчим суддею призначеної застави розміром завданої шкоди з огляду на відсутність даних про спричинену шкоду кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 .
Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно Закону України „Про державний бюджет України на 2020 рік розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.07.2020 року складає 2197 гривень, на відміну від 2118 гривень звичайного прожиткового мінімуму, і 5000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01.07.2020 року має становити 10 985 000 гривень.
Оскільки суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а в поданих апеляціях не ставиться питання про збільшення розміру застави, з метою недопущення погіршення становища підозрюваного ОСОБА_8 колегія суддів не має можливості виправити цей недолік та вважає за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін в частині визначення застави саме у розмірі 10 590 000 гривень, про що просив прокурор у своєму клопотанні.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4