Справа № 467/933/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000025 від 11 серпня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Усть-Іля, Акшинського району, Читінської області, Росія, громадянина України, росіянина, освіта неповна середня, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.09.2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 09 серпня 2020 року близько 12 год.00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, у ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх караність, навмисно, переслідуючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході раптово виниклого конфлікту, штовхнув ОСОБА_5 на перило, що розташоване на веранді будинку АДРЕСА_2 , та притиснув до нього останнього вагою свого тіла, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді перелому сьомого ребра зліва та забою грудної клітини, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, та показав суду, що дійсно в обідній час 09 серпня 2020 року він та ОСОБА_5 перебували на території домоволодіння останнього, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . На грунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виник конфлікт, у ході якого він штовхнув ОСОБА_5 на перило веранди вказаного будинку, та притиснув його до перил вагою свого тіла, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді перелому сьомого ребра зліва та забою грудної клітини. У вчиненому розкаявся та готовий нести покарання за вчинений ним злочин.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в обідній час, точної дати не пам`ятає, але не заперечував, що подія відбулася 09 серпня 2020 року, на території його домоволодіння,яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_4 штовхнув його на перило веранди даного будинку, та притиснув його до перил вагою свого тіла, від чого він відчув біль. В результаті він отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому сьомого ребра зліва та забою грудної клітини. Після цього обвинувачений втік з місця вчинення злочину. Потерпілий зазначив, що від лікування в медичному закладі він відмовився. Згоден із висновком експерта щодо отриманих ним тілесних ушкоджень. Не заперечував щодо міри покарання обвинуваченому, яку сторона обвинувачення просила призначити останньому.

Суд провів судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Вказані показання обвинуваченого щодо часу і місця, де відбувалися події, способу вчинення кримінального правопорушення, суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а саме: в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності або ж відсутності у обвинуваченого умислу та щодо способу вчинення кримінального правопорушення (злочину), а також наслідків, що настали.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження усіх зібраних в ході досудового розслідування доказів, так як повністю згодний з обставинами, встановленими досудовим слідством та визнає їх.

Обвинувачений дав в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю та деталях збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За такого, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження та правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності сумнівів в добровільності його позиції, роз`яснивши йому наслідки такого порядку розгляду справи та переконавшись, що він усвідомлює їх, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, судом у порядку ст. 358 КПК України були досліджені такі докази, подані стороною обвинувачення:

- висновок судово-медичного експерта № 422-М від 14 серпня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено перелом 7-го ребра зліва, забій грудної клітини. дані тілесні ушкодження могли утворитися 09 серпня 2020 року від дії тупого твердого предмету і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як ті, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я. Вище вказане тілесне ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не могло. Потерпілому нанесено не менше одного удару в ділянку грудної клітини зліва.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, доведених перед судом.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але є таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченогоОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченогоОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Так, суд бере до уваги, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, посередньо характеризується, раніше судимий, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особливості й обставини вчинення правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, ставлення до вчиненого.

Також, суд враховує спосіб життя обвинуваченого, те що він має постійне місце проживання, де проживає зі своєю дружиною та дитиною, постійного місця роботи не має, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, думку потерпілого щодо призначеного покарання, який погодився із прокурором щодо міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві, суд враховує також висновок викладений в досудовій доповіді Арбузинського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як середній, та ризик небезпеки ОСОБА_4 для суспільства та для окремих осіб, оцінюється, як середній, внаслідок чого виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим.

Відповідно до ст. 70 КК України, встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 раніше засуджувався 04.09.2020 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року обмеження волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Злочин, за яким він засуджується за даним вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив 09.08.2020 року, тобто до засудження його за вказаним вироком суду від 04.09.2020 року, який набрав законної сили, у зв`язку з чим покарання йому необхідно призначити за даним вироком відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Враховуючи викладене, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України зі звільненням від відбування покарання, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В даному кримінальному провадженні судові витрати відсутні.Речових доказів не має.

Цивільний позов не пред`являвся.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався, підстави для такого обрання, відсутні.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного попереднім вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.09.2020 року, більш суворим, за цим вироком, визначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Згідно з ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_4 додатково обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1