Кримінальне провадження 1-кп/760/564/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002244 від 26 лютого 2016 р., по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації Оренбургської області радгоспу ім. Горького, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, із середньою освітою, працюючої директором ТОВ «Янсер ЛТД», раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 приблизно о 10:00 годині, водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась по асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Б. Гаріна зі сторони вул. Радченка в напрямку проспекту Лобановського в місті Києві, де дорога має дві смуги руху в попутному напрямку, позначені дорожньою розміткою 1.5, 1.14.1 та дорожніми інформаційно-вказівними знаками 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Перебуваючи на нерегульованому пішохідному переході перехрестя вул. Б. Гаріна з проспектом Лобановського в місті Києві, водій ОСОБА_11 , будучи неуважною, неправильно відреагувала на зміну дорожньої обстановки, не переконавшись в відсутності на нерегульованому пішохідному переході пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину по розмітці 1.14.1 ПДР України, справа наліво відносно руху її автомобіля, розпочала рух транспортного засобу, при цьому не надавши перевагу в русі пішоходу, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5., 2.3. (б, 10.1, 18.1. ПДР України, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Внаслідок виникнення дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження різного виду та була госпіталізована до КМКЛ № 4 для надання медичної допомоги.

Згідно висновку судово медичної (комісійної) експертизи № 221-2016/о від 18.11.2016 встановлено, що у ОСОБА_7 були виявленні наступні тілесні ушкодження: синець з садном на задній поверхні правого ліктьового суглобу; синці на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу; закрита травма правої гомілки: розрив великогомілково-малогомілкового синдесмозу, підшкірний крововилив з припухлістю м`яких тканин, на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки від верхньої третини до рівня гомілково-ступневого суглобу з переходом на тильно-внутрішньо-задню поверхню правої ступні в проекції п`яткової кістки та проксимальних відділів 1-2 плеснових кісток.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупих предметів, могли утворитись 15.02.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом).

Як відображено на відеозйомці подій ДТП камерами відеоспостереження, в момент первинного контакту з транспортним засобом, ОСОБА_7 перебувала у вертикальному положенні тіла, відбувалось тильне розгинання правої стопи з ротацією її назовні.

Морфологічні властивості виявленого розриву синдесмозу дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної структури так і відновлення функції правої гомілки, буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма правої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців та саден, у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, виявлені тілесні ушкодження, відносяться до легкого тілесного ушкодження, відповідно п. п. 2.3.5. та 4.6. «Правил».

Згідно висновку авто-технічної експертизи № 568ат від 04.08.2016 встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , повинна була керуватися вимогами пунктів 10.1, 18.1 ПДР України.

В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 18.1 ПДР України.

В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водій автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , вимогам пункту 10.1, 18,1 ПДР України.

Під час руху водій автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , допустила порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:

- 1.5 ПДР України, згідно якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- 2.3. «б» ПДР України, згідно якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- 10.1 ПДР України, згідно якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- 18.1 ПДР України, згідно якого «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Потерпілою від кримінального правопорушення є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій внаслідок ДТП завдано легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Обвинувачена ОСОБА_11 своєї вини в інкримінованому їй правопорушенні не визнала та суду пояснила, що 15 лютого 2016 р. їхала з вул. Гаріна на просп. Лобановського. Під`їжджаючи до перехрестя виїхала на пішохідний перехід, який був пустим, проїхавши його, зупинилася за пішохідним переходом, пропускаючи вантажівку. Перед автомобілем нікого не було, а тому вона розпочала рух. Під час руху хтось постукав їй у вікно і вона зупинилася. Коли вийшла із машини, побачила потерпілу, яка стояла та її під руки тримали свідки. Зазначила, що потерпіла вдарилася у праву передню дверку її автомобіля в той час, коли він стояв.

Враховуючи поганий стан потерпілої, вона викликала поліцію та швидку. Коли швидка повезла потерпілу в лікарню, вона залишилася на місці. Після того, як ДТП була оформлена, вона поїхала в лікарню № 4 та замовила швидку, щоб перевезти потерпілу в кращу лікарню, спочатку в «Юніклінік», потім в «Медіком».

Під час бесіди с травматологом, він повідомив їй, що переломів у потерпілої немає, тільки синці та забої. Після обстеження та надання першої медичної допомоги, обвинувачена оплатила послуги автомобіля швидкої допомоги, щоб відвезти потерпілу додому та повідомила їй, що готова допомогти їй матеріально, однак потерпіла від грошей відмовилася. Однак вранці до неї подзвонив чоловік потерпілої і почав вимагати 40000 доларів США.

Разом з тим, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй правопорушення підтверджується наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами, показаннями потерпілої, свідка та експертів.

Так, потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що 15 лютого йшла на роботу по просп. Лобановського. На перехресті: просп. Лобановського - вул. Гаріна побачила білий автомобіль, який повертав праворуч та зупинився на пішохідному переході. Переконавшись, що даний автомобіль її пропускає, вона почала рух пішохідним переходом, однак автомобіль рушив та здійснив на неї наїзд. Від удару потерпіла впала спочатку на спину, потім на правий бік. Однак обвинувачена не зупинилася і продовжила рух, під час якого переїхала їй ногу спочатку переднім, потім заднім колесом. Від травм вона втратила свідомість, а якийсь чоловік потім витягнув її на тротуар.
Після цього була викликана швидка допомога та її доставили в лікарню. В травмпункті лікар не радив робити рентген, оскільки в них старе обладнання. До лікарні приїхала обвинувачена ОСОБА_11 , вона оплатила перевезення потерпілої до «Юніклініки» та «Медикома». В клініці «Медиком» переломів виявлено не було. Вже вдома потерпілу оглянув лікар та порадив лягти в лікарню для запобіганню викидня, бо вона була вагітною. 16 лютого потерпілу госпіталізували до лікарні, де пізніше вона народила дитину.
31 травня 2016 року в Інституті хірургії у потерпілої були виявлені компресійні переломи та повний розрив зв`язок гомілки. Також суду повідомила, що обвинувачена відразу пропонувала їй допомогу, однак вона відповіла, що треба подумати. Десь весною 2016 р. ОСОБА_11 пропонувала їй 50 000 грн., на що вона не погодилася.
Свідок ОСОБА_12 , що був випадковим перехожим на місці ДТП, повідомив, що 15 лютого 2016 р. йшов по просп. Лобановського. Перед ним йшла потерпіла. Коли вона підійшла до пішохідного переходу, то пішла по ньому прямо і її збив автомобіль Mini Cooper. Коли потерпіла впала, її ноги потрапили під машину. Свідок хотів витягнути потерпілу з-під машини і тут ОСОБА_11 натиснула педаль акселератора, переїхала ногу потерпілій, однак далеко не поїхала, оскільки проспект був завантажений та був затор.
Свідок суду повідомив, що Mini Cooper стояв на початку пішохідного переходу, трохи заїхавши на нього. Коли потерпіла вийшла на пішохідний перехід, автомобіль поїхав та вдарив потерпілу боком.
Допитаний в судовому засіданні експерт Київського міського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_13 суду показав, що він проводив судову авто технічну експертизу даного випадку та зазначив, що під час експертизи відеозапис не досліджував, однак на момент проведення дослідження йому було достатньо вихідних даних.
Допитаний в судовому засіданні експерт Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_14 , який очолював експертну комісію при проведенні комплексної судово-медичної експертизи, суду показав, що під час проведення експертизи експертам було надано знімки, які було зроблено в день травмування. Для висновку було достатньо рентген знімків та відео ДТП. Експерт повністю підтвердив всі висновки, вказав, що вони відповідають дійсності та зазначив, що розрив виник 15 лютого (чи до 15 лютого), але враховуючи дані відеозапису, це сталося саме 15 лютого 2016 р.
Крім показань зазначених осіб, вина ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується також дослідженими в ході судового засідання доказами:
1) Даними протоколу огляду місця ДТП від 15.02.2016, згідно якого на місці ДТП виявлений автомобіль «Міні Купер» НОМЕР_2 (Т.1, а.с.157-161);
2) Даними відеозапису та протоколом перегляду відеозапису, із яких випливає, що 09:51 в нижній частині екрану з`являється автомобіль марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , який виїхав на перехрестя вул. Б . Гаріна з проспектом В. Лобановського в місті Києві зупиняється в межах нерегульованого пішохідного переходу, щоб надати перевагу в русі транспортним засобам, які рухаються по проспекту В. Лобановського в місті Києві. Позаду вказаного автомобіля, зупиняється ще два транспортних засоби. В цей момент, з правої сторони, до краю проїзної частини підходить два пішоходи, чоловік та жінка. Зупинившись перед пішохідним переходом, вказані пішоходи впевнились в тому, що автомобілі перебувають в нерухомому стані, після чого продовжують перетин проїзної частини вул. Б. Гаріна в межах нерегульованого пішохідного переходу, з права на ліво відносно т/з, в темпі спокійної ходи. В той момент, коли жінка перебуває навпроти передньої правої частини автомобіль марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , водій даного транспортного засобу розпочинає рух та маневр повороту праворуч, чим здійснює наїзд на пішохода. Пішохід від контакту з транспортним засобом падає, однак водій автомобіля продовжує рух та здійснює на неї наїзд, після чого автомобіль зупиняється, а водій біжить до місця вчинення наїзду (Т.1, а.с. 162, 168-169);
3) Висновком експерта від 04.08.2016 № 568ат, виходячи із змісту якого, водій автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України. На момент проведення дослідження експерту не відомі будь-які причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 діяти у відповідності до вимог пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, отже в її діях, експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам зазначених пунктів Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, тому, з технічної точки зору, причиною даної дорожньо- транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 вимогам пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України (Т.1 , а.с 189-195);
Захисник ОСОБА_15 заявив суду клопотання про визнання цього висновку недопустимим доказом, оскільки даний висновок на його думку є необ`єктивним, а висновки експерта помилковими.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кримінального процесуального кодексу України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Суду не надано жодних доказів того, що даний висновок отриманий із порушенням Кримінального процесуального кодексу України, а тому підстави для визнання його недопустимим відсутні. Незгода захисника із висновком не тягне за собою його недопустимості як доказу.
4) Висновком експерта № 773/Е від 08.04.2016 до 19.04.2016, згідно якого 15 лютого 2016 р. у гр. ОСОБА_7 мали місце легкі тілесні ушкодження. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 15.02.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом).
Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.02.2016 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
5) Висновком експерта № 1604/Е від 15.09.2016-04.10.2016, виходячи із змісту якого у ОСОБА_7 мали місце ушкодження легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Характер, морфологія та локалізація даних тілесних ушкоджень свідчатьпро те, що вони могли утворитися в процесі різних фаз транспортної травми (травма пішохода при зіткнення його з транспортом, який рухався).
Морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто 15.02.2016, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з транспортною травмою.
6) Висновком експертів за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи № 221-2016/о від 11.10.2016-18.11.2016, згідно якого дані судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 15.02.2016 у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце такі ушкодження:

- синець з садном на задній поверхні правого ліктьового суглобу;

- синці на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу;

- закрита травма правої гомілки: розрив великогомілково-малогомілкового синдесмозу, підшкірний крововилив з припухлістю м`яких тканин, на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки від верхньої третини до рівня гомілково-ступневого суглобу з переходом на тильно-внутрішньо-задню поверхню правої ступні в проекції п`яткової кістки та проксимальних відділів 1 -2 плеснових кісток.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупих предметів, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 15.02.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом).

Як відображено на відео зйомці подій ДТП камерами відеоспостереження, в момент первинного контакту з транспортним засобом, ОСОБА_7 перебувала у вертикальному положенні тіла, відбувалось тильне розгинання правої стопи з ротацією її назовні.

Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.02.2016 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Морфологічні властивості виявленого розриву синдесмозу дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної структури так і відновлення функції правої гомілки, буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма правої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців та саден, у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, виявлені тілесні ушкодження, відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Дослідивши зазначені висновки, суд прийшов до переконання, що всі вони відповідають один одному, інформація, що в них міститься доповнює одна одну і суперечностей у даних висновках не вбачається. Тому суд переконаний, що потерпіла під час ДТП отримала декілька тілесних ушкоджень як легких, так і середнього ступеня. Таким чином, суд не погоджується із думкою захисника про те, що висновки № 1606/е та №221-2016/о є недопустимими доказами.

Інші письмові документи, що наявні в матеріалах справи та подані органом досудового розслідування в якості доказу, не підтверджують та не спростовують вину обвинуваченої, а тому суд відкидає їх, оскільки вони не мають доказового значення для даного кримінального провадження.

Клопотання захисника ОСОБА_16 про визнання повідомлення про підозру, обвинувального акта та доручення прокурора очевидно недопустимими доказами задоволенню не підлягає, оскільки зазначені документи є не доказами, а процесуальними документами (рішеннями). Суд не обґрунтовує висновок про наявність або відсутність вини особи на підставі процесуальних документів. Вина або невинуватість особи встановлюються виключно на підставі доказів.

Дослідивши всі письмові докази в сукупності, суд визнає їх належними та допустимими та приходить до висновку, що вони підтверджують вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину.

Показання потерпілої та свідка є логічними, послідовними, узгоджуються із даними, що містяться в письмових доказів та на відеозаписі.

Суд не довіряє показанням обвинуваченої щодо її невинуватості у вчиненні ДТП та порушенні правил дорожнього руху, оскільки вони суперечать всім іншим, зібраним в справі та дослідженим в ході судового розгляду, доказам.

Так, на відео чітко зафіксований момент, що автомобіль обвинуваченої зупинився на пішохідному переході, потерпіла перетинала проїжджу частину по пішохідному переходу спокійно, завчасно зупинившись і переконавшись, що автомобіль обвинуваченої стоїть. Разом з тим, автомобіль обвинуваченої раптово рушив саме в той час, коли потерпіла продовжила свій шлях пішохідним переходом та здійснив наїзд на неї.

Вина ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та не викликає сумнівів у суду.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_11 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Позивач потерпіла ОСОБА_7 заявила цивільний позов до відповідача обвинуваченої ОСОБА_11 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином. Після цього, вона тричі змінювала позовні вимоги, врешті заявивши їх на суму відшкодування майнової шкоди в розмірі 12211,84 грн., моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. та процесуальних витрат 22350,00 грн.

Вирішуючи питання про цивільні позови, суд виходив з наступного.

Потерпіла ОСОБА_7 надала суду листки призначень та чеки із сумами, що підтверджують її витрати на лікування в зв`язку із травмами, що були завдані внаслідок ДТП та всю необхідну медичну документацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, відшкодуванню підлягає і моральна шкода, завдана потерпілій.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права захищаються законом і є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Тому обов`язок відшкодування моральної шкоди виникає із самого факту протиправної поведінки щодо потерпілого і надання додаткових доказів не потребує. Цілком зрозуміло, що протиправна поведінка обвинуваченої по відношенню до потерпілої викликала в неї обурення, фізичні та душевні страждання, що підтверджує сама потерпіла, оскільки наслідки завданої травми вплинули на здоров`я потерпілої.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Вина обвинуваченої ОСОБА_11 в заподіянні потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень встановлена в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.66 КПК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, судом визнається надання медичної допомоги потерпілій відразу після вчинення злочину

Відповідно до ст. 67 КПК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Обвинувачена ОСОБА_11 є особою, яка раніше не судима, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

З урахуванням зазначених обставин провадження, віку, стану здоров`я, відношення обвинуваченої до вчиненого, суд дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій основного та додаткового покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, що є необхідним та достатнім для її виправлення.

Крім того, як встановлено під час судового розгляду інкриміноване обвинуваченій діяння відбулося у лютому 2016 році, а отже, строк притягнення її до відповідальності сплив.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 120, ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів та представника потерпілої слід покласти на обвинувачену. Потерпіла подала суду копію договору із адвокатом ОСОБА_17 та копії квитанцій прибуткового касового ордеру даного адвоката на суму 17850 грн. В матеріалах справи відсутній договір із адвокатом ОСОБА_18 , а тому витрати на його допомогу потерпілій відшкодуванню не підлягають.

Доля речових доказів вирішується згідно ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи із зазначеного та на підставі ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (в ред. закону № 586-VI від 24.09.2008) та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 12211,84 грн. (дванадцять тисяч двісті одинадцять грн. 84 коп.) в якості відшкодування майнової шкоди та 100000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.). в якості вішкодування моральної шкоди, всього: 112211,84 грн. (сто дванадцять тисяч двісті одинадцять грн. 84 коп).

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 суму процесуальних витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого в розмірі 17850,00 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 703,68 грн.

Речові докази:

1) CD-R диск «Аrita» залишити зберігати в матеріалах справи.

2) Автомобіль марки Mini Cooper НОМЕР_2 залишити у власності обвинуваченої ОСОБА_11 .

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1