Справа № 174/626/20
н/п 1-кп/174/86/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючогосудді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вільногірськ, кримінальне провадження № 0000041 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вільногірськ Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта професійно-технічна,не одружений, не працює, не військовозобов`язаний, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України -тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка),-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 03.09.2020, близько 12.55 год., знаходився в приміщенні зальної кімнати квартири АДРЕСА_3 , де побачив мобільний телефон «XIAOMI MI MAX 2» модель MDE40 чорного кольору, який належить ОСОБА_5 , після чого у останнього раптово виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення вищевказаного мобільного телефону.

В той же день, тобто 03.09.2020, о 13.00 год., ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись в приміщенні зальної кімнати квартири АДРЕСА_4 , розташованої за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його злочинними діями не спостерігають сторонні особи, взяв з дивану мобільний телефон «XIAOMI MI MAX 2» модель MDE40 чорного кольору та поклав у карман своїх штанів, після чого, вийшов з квартири. Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон «XIAOMI MI MAX 2» модель MDE40 ІМЕІ1: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_2 чорного кольору, 2017 року випуску, вартістю 2800 грн., після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 2800 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в скоєнні 03.09.2020 року кримінального правопорушення проступку визнав повністю. Визнав, що в обвинувальному акті усе викладено вірно. Протиправність своїх дій розумів, з кваліфікацією своїх дій - погоджувався. Пояснив, що ОСОБА_6 ночував у нього, а зранку 03.09.2020 року вони пішли у м. Вільногірськ, взяли пива і пішли додому до ОСОБА_7 , там вживали спиртні напої приблизно до 13.00 год. Потім йому подзвонила мати і попросила приїхати додому. Він побачив мобільний телефон, який лежав на столі і впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає поклав його у кишеню. Потім посидів ще п`ять хвилин і пішов, ОСОБА_8 зачинив за ним двері. Дорогою додому він здав телефон до ломбарду та витратив гроші на власні потреби. Щиро кається та обіцяє, що цього більше на повториться.
Потерпілу повідомлено про день, час та місце судового розгляду, вона в судове засіданні не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Докази по справі в судовому засіданні досліджені згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються і суд вважає їх встановленими та доказаними у суді.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Таким чином, факт вчинення кримінального проступку ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження в суді, а його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані по ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння, обставини, які пом`якшують його покарання, особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_4 , вчинив кримінальний проступок, який є нетяжким.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, при судовому розгляді справи не встановлено.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд на підставі ч.1 ст.66 КК України відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

За місцем проживання ОСОБА_4 , характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) та пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення та не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р., «Ізмайлов проти Росії» від 16.10. 2008 р.)
Врахувавши обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , слід призначити покарання у виді обмеження волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до ст. 100 КПК України, речовий доказ по справі, а саме:мобільний телефон марки XIAOMI MI MAX 2» модель MDE40 (чорного кольору), бувший у використанні, вартістю 2800,00 грн. повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання немає. Судові витрати відсутні.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 371-376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Витрати на залучення експертів по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Речовий доказ по справі, а саме: мобільний телефон марки «XIAOMI MI MAX 2» модель MDE40 (чорного кольору), бувший у використанні, вартістю 2800,00 грн. повернути потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного суду.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1