ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2190/20 Справа № 190/492/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року у задоволенні сумісного подання ДУ П`ятихатська виправна колонія (№ 122) та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки, оскільки засуджений ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою, вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року він був звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку, однак останній довіру суду не виправдав, в період іспитового строку вчинив новий злочин, тобто відповідних висновків для себе не зробив і продовжував після застосування до нього положень ст. 75, 76 КК України свою злочину діяльність, що свідчить про те, що засуджений усвідомлено не бажає ставати на шлях виправлення і умовно-дострокове звільнення засудженого буде суперечити досягненню мети покарання. За цих обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він характеризується позитивно, залучається до суспільно-корисної праці, до якої ставиться сумлінно, дотримується розпорядку дня установи та умов відбування покарання, ввічливо ставиться до персоналу, приймає участь у виховних заходах, має два заохочення та не має стягнень.
В апеляційному суді засуджений ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали подання про умовно-дострокове звільнення, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення є правильними, а доводи апеляційної скарги засудженого апеляційний суд вважає такими, що не дають підстав для його звільнення.
Відповідно до змісту ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності, не за певний період відбування покарання, а за весь час його відбування. Крім того, необхідно зазначити, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду.
Так, як встановлено судом І інстанції, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_7 відбуває покарання, призначене вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 06.11.2018 року, кінець строку 06.01.2021 року.
Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_7 , перебуваючи з 07.11. 2018 року в УВП №4 останній характеризувався посередньо де заохочень та стягнень не мав, з 06.12.2018 року та по теперішній час відбував покарання в ДУ П`ятихатській виправній колонії №122 де характеризувався позитивно мав два заохочення, стягнень не мав, не працевлаштований, так як залучений до суспільно корисної праці, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня. Також, 01 серпня 2019 року рішенням виправної колонії засудженому було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України(Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання), так як він не довів свого виправлення, а 19 грудня 2019 року у застосування ст. 82 КК України(Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким).
Проаналізувавши вказані відомості, апеляційний суд вважає, що хоч засуджений і відбув необхідний термін відбування покарання, передбачений ст. 81 КК України, але протягом відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не може свідчити про те, що він бажав виправитися, оскільки його поведінка за весь час відбування покарання не було сумлінною, та останній мав лише два заохочення за весь час відбування покарання. Судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, його характеристика, довідка стягнень та заохочень, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні заяви засудженого.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4