ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/7726/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3100/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2.ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без його участі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого, його захисника та прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 02 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 29 05 2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186, ч.5 ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі, 04 07 2017 року звільненого за відбуттям строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 23 04 2018 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з 23 04 2018 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 02 02 2018 року, приблизно о 03-30 годині, точний час в ході судового розгляду не встановлений, знаходився разом з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на території літнього майданчику кафе «Shine», що розташоване за адресою: м.Харків, пр.Тракторобудівників, 160-Б, де вони побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_9 , який вийшов з приміщення вищевказаного кафе. Надалі ОСОБА_7 та інша особа, діючи умисно та узгоджено за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на вчинення нападу з метою спільного незаконного збагачення шляхом заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, інша особа, знаходячись безпосередньо перед ОСОБА_9 та скориставшись фактором несподіванки перед останнім та тим, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в область обличчя з права. Внаслідок чого останньому було спричинено тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09/1292-С/2018 від 22.05.2018року у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, синця на голові, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості якого у пошкодженнях не відобразились; садна на лівій кисті, які виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання. По ступеню тяжкості закрита черепно-мозкова травма, перелом кісток носу це легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ти днів, але не пізніше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п.2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ «України» від 17.01.1995р.; садна - це легкі тілесні ушкодження (відповідно до п.п.2.3.2 «б», п.2.3.5 Наказу МОЗ України від 17.01.1995року №6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Від отриманого удару ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю. Надалі ОСОБА_7 підійшовши до іншої особи, яка в той час знаходилась біля ОСОБА_9 , підвели останнього на ноги та вивели за територію кафе, поклавши в подальшому потерпілого на насип снігу. Знаходячись за територією кафе «Shine», за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 помітивши на шиї потерпілого ланцюжок з металу жовтого кольору, внаслідок чого, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення шляхом заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою в групі з іншою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, зірвав з шиї потерпілого ОСОБА_9 ланцюжок з металу жовтого кольору, 585 проби, довжиною 65 сантиметрів, плетіння якірне, вагою 14,00грам, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №10269 від 08 05 2018 року 13300,00грн., який належав ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_7 спільно з іншою особою з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли, обернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальний збиток на суму 13300,00 гривень.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 187 КК України розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, з посиланням на його незаконність та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи ( т. 3 а.с. 21-23).

Апеляційну скаргу на вказаний вирок було подано також захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 , яка просила про зміну вироку в частині кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 діяння, визнавши останнього винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, врахувавши при цьому обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття (т. 3 а.с.30-36).

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

Прокурор просив залишити апеляційні скарги обвинуваченого та захисника без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про розгляд апеляційних скарг, у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що визнає вину за ч.2 ст.186 КК України, оскільки ним було відкрито відкрито викрадено ланцюжок у потерпілого при наступних обставинах. Так, 02 02 2018 року, приблизно о 03-00 годині він разом із знайомим ОСОБА_10 та ще двома знайомим знаходився в кафе «Shine», де також знаходився раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_9 , який вживав спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вийшли із кафе на вулицю, в цей момент до нього підійшла його сестра ОСОБА_11 , яка проходила стажування у цьому кафе і повідомила йому, що ОСОБА_9 покинув кафе, не розрахувавшись за замовлення. Він одразу вийшов на вулицю, де побачив ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які розмовляли. Підійшовши до останнього ОСОБА_7 висловив претензії щодо його нерозрахування у кафе. Потерпілий почав висловлювати обурювання, грубити, висловлюватися нецензурною лайкою. В цей момент ОСОБА_10 вдарив потерпілого в обличчя, від удару останній впав. Потім ОСОБА_10 відтягнув потерпілого за територію кафе, він підійшов до нього та зірвав з шиї останнього ланцюжок, після чого із ОСОБА_10 покинули місце пригоди. Зазначив, що ні з ким не домовлявся про вчинення злочину, жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, а тільки викрав його ланцюжок, який в подальшому здав у ломбард знайомий ОСОБА_12 на його прохання, а гроші витратив на особисті потреби. Просив перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, тобто грабіж, вчинений повторно (т.3 а.с.8).
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який по суті не заперечував того факту, що він дійсно, зірвав ланцюжок у потерпілого після того, як ОСОБА_10 , з яким обвинувачений перебував на місці події, наніс удар в обличчя потерпілому та вони вивели потерпілого за територію кафе.

Доводи ж апеляційних скарг щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України у зв`язку з відсутністю у діях обвинувачених його складу не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 02 02 2018 року, приблизно о 03-00 годині він знаходився у кафе «Shine», пив пиво, потім вийшов на вулицю покурити.
В цей час до нього підійшов незнайомий на ім`я ОСОБА_10 , з яким вони поговорили і повернулися у кафе. Він ще трохи випив і вийшов на вулицю, в цей момент до нього підійшов ОСОБА_10 , обвинувачений і ще один чоловік. Хтось із них сказав, що він начебто не розрахувався за замовлення у кафе, на що він повідомив, що розрахувався.
Вони вимагали від нього гроші. Обвинувачений повідомив, що у цьому кафе працює його сестра, яка сказала, що борг залишиться за нею. В цей момент ОСОБА_10 наніс йому кулаком удар в обличчя, від якого він впав на землю. Після чого вони його підняли, та обвинувачений, ОСОБА_10 і ще третій чоловік виштовхали його за територію кафе. Йому нанесли удар в пах, зробили підніжку, від якої він впав на сніг. В цей момент до нього нахилився обвинувачений та зірвав із шиї ланцюжок, після чого вони втрьох пішли в напрямку магазину «Посад». Він піднявся, повернувся в кафе і викликав поліцію. Зазначив, що ОСОБА_10 міг бачити ланцюжок який у нього висів на шиї та його було видно із-під джемперу, в той момент коли вони вперше розмовляли на вулиці (т.3 а.с. 8);
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що знає обвинуваченого з дитинства, між ними дружні відносини. У лютому 2018 року, точної дати не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_7 і попрохав вийти до нього із паспортом. Він взяв свій паспорт і вийшов з під`їду, біля якого його очікували ОСОБА_7 з ОСОБА_10 . ОСОБА_10 сказав йому піти в ломбард здати ланцюжок, який висів у ОСОБА_10 на шиї. Він спитав, чи не буде у нього проблем з правоохоронними органами, на що ОСОБА_10 сказав, що це його ланцюжок. Після чого вони поїхали у ломбард, розташований в районі перехрестя Героїв Праці і вул.Гвардійців Широнінців, де він здав ланцюжок приблизно за 8000,00грн., точної суми не пам`ятає. На його прохання ОСОБА_10 дав йому 200,00грн. на особисті потреби і вони пішли (т. 3 а.с. 8);
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив, що знає ОСОБА_7 з 2018 року працювали разом. Взимку 2018 року, приблизно о 22-00 23-00 годині він зайшов у кафе «Shine», де зустрів ОСОБА_7 з товаришем на ім`я ОСОБА_10 . Вони разом відпочивали, потім він запропонував їм піти із кафе, на що ОСОБА_7 сказав почекати. У кафе працювала сестра обвинуваченого, та зі слів ОСОБА_7 йому стало відомо, що потерпілий пішов не розрахувавшись за замовлення. Після чого першим із кафе вийшов ОСОБА_10 , а за ним ОСОБА_7 . Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що між ОСОБА_10 та потерпілим відбувається конфлікт з приводу того, що потерпілий не розрахувався у кафе. ОСОБА_10 наніс потерпілому удар від якого той впав. Вони допомогли піднятися потерпілому, потім ОСОБА_10 с потерпілим відійшли за територію кафе, до них підходив ОСОБА_15 , та між ними відбувалась підтасовка. Потім він викликав собі таксі, про що повідомив ОСОБА_7 , а останній сказав йому, що у нього ланцюжок, як він зрозумів, це ланцюжок потерпілого. В подальшому, точної дати не пам`ятає, він бачив ОСОБА_7 на роботі, де останній повідомив йому, що ланцюжок він з ОСОБА_10 продали приблизно за 7000,00грн. (т.3 а.с. 8);
- показаннями свідка ОСОБА_16 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, про те, що вона знає ОСОБА_7 , він приходив в кафе «Shine» в якому вона раніше працювала. У лютому 2018 року точної дати не пам`ятає, вона відпочивала у кафе «Shine», де бачила потерпілого, останній був напідпитку, бачила як він підійшов до бармена ОСОБА_17 і сказав, що у нього зірвали ланцюжок і що він буде викликати поліцію. На потерпілому видимих тілесних ушкоджень не бачила. До цього, сестра ОСОБА_7 проходила у них в кафе стажування офіціантом, близько тижня. Також в той день відпочивав ОСОБА_7 з двома товаришами. Чи була в той день в кафе сестра ОСОБА_7 не пам`ятає (т.3 а.с. 9);
- показаннями свідка ОСОБА_18 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що вона працювала в кафе «Shine» барменом. У 2018 році, точної дати не пам`ятає у кафе відпочивав потерпілий, вживав алкогольні напої, поводився спокійно. В той день у кафе також був ОСОБА_7 . Приблизно о 03-00 04-00 годині потерпілий підійшов до неї і сказав, що у нього зірвали ланцюжок і що треба викликати поліцію. Після цього вона вийшла на вулицю, але біля кафе нікого не було, самої події вона не бачила (т.3 а.с. 9).
Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілого та свідків є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються:
- витягом з кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000634 від 02 02 2018 року;
- протоколом огляду місця події від 02 02 2018 року;
- протоколом додаткового огляду місця події від 19 03 2018 року;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18 05 2018 року;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання та фото таблицею від 20 04 2018 року;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 03 2018 року та фото таблицею до нього;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 03 2018 року та фото таблицею до нього;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 03 2018 року;
- даними, що містяться в додатку до протоколу огляду речей, постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 05 02 2018 року;
- даними відеозапису диску з камер зовнішнього спостереження встановлених на приміщенні кафе «Шайн», на якому міститься відеозапис подій, що мали місце 02 02 2018 року;
- протоколом огляду речей від 05 04 2018 року;
- висновком експерта № 401-С/18 від 07 02 2018 року;
- висновком експерта № 09/1292-С/2018 від 22 05 2018 року;
- висновком експерта № 09/1288-С/2018 від 22 05 2018 року;
- довідкою Повного Товариства «Ломбард з участю ТОВ «Укр кредит сервіс» і компанія № 93 від 20 04 2018 року;
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 10269 від 08 05 2018 року.

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, колегія суддів не вбачає.

На думку колегії судді доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 ознак розбою, натомість необхідність кваліфікації вчиненого діяння як грабіж, є безпідставними.

Так, розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Верховний суд у своїй Постанові від 10.09.2019 року по справі № 235/10531/15-к сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Так, застосування насильства при розбої полягає в заподіянні особі, яка зазнала нападу, легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 протиправних дій стосовно ОСОБА_9 беззаперечно супроводжувалося вчиненням насильства, внаслідок якого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №09/1292-С/2018 від 22 05 2018 року; поясненнями потерпілого, який наголошував, що обвинувачений разом ще з двома особами, здійснювали вимагання у нього грошей, а після удару, спричиненого ОСОБА_10 , двоє інших осіб виштовхували його за територію кафе, наносячи при цьому удари в пах та роблячи підніжки. Всі вищевказані дії, передували зриванню ОСОБА_7 з шиї потерпілого ланцюжка; поясненнями свідка ОСОБА_14 , про те, що на його очах відбувалася потасовка між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 , в результаті чого у ОСОБА_7 опинився ланцюжок ОСОБА_9 .

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а доводи апеляційних скарг цього висновку не спростовують.

Що стосується посилання захисника обвинуваченого на відсутність доказів про наявність у діях обвинуваченого попередньої змови на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає їх такими, що спростовуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, яким суд відповідно до ст. 94 КПК України надав правильну оцінку щодо доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій саме за ч.2 ст. 187 КК України.

Так, про наявність кваліфікуючої ознаки, а саме вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб ч.2 ст. 187 КК України, свідчить взаємоузгодженість дій ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження ОСОБА_10 , як перед початком застосування насильства та вилучення майна, яке їм не належить так і в процесі здійснення його реалізації. В ході виконання об`єктивної сторони злочину, кожен з обвинувачених виконував певні протиправні дії, а саме сумісне висловлювання претензій ОСОБА_19 , сумісне застосування насильства, при цьому вилучення ланцюжка та сумісна його реалізація, що в сукупності свідчить про наявність певної домовленості про вчинення злочину, яка може бути досягнута у різний спосіб, включаючи і мовчазну згоду.

З урахуванням викладеного, у колегії суддів не виникає сумніву у обґрунтованості кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.2 ст. 187 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого наголошує на наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому та просить її врахувати при перегляді рішення суду першої інстанції, проте, колегія суддів з огляду на наявні в матеріалах справи докази, не вбачає у діях обвинуваченого фактів, які б свідчили про наявність щирого каяття.

Так, щире каяття перш за все передбачає визнання особою факту злочинних дій, однак у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від перенесеного або компенсував йому моральні страждання та матеріальні втрати.

Що стосується твердження захисника обвинуваченого про безпідставність посилання суду першої інстанції на диск з камер зовнішнього спостереження, як на доказ винуватості ОСОБА_7 через відсутність на ньому запису подій, то колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки в процесі підготовки до апеляційного розгляду, було здійснено перегляд зазначеного диску з камер зовнішнього спостереження та встановлено, що він містить відеозапис подій, що мали місце 02 02 2018 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та інших осіб, та повністю підтверджує обставини, встановлені судом першої інстанції.

На думку колегії суддів, жоден з доводів апелянтів не знайшов свого підтвердження та спростовується матеріалами справи, а тому сприймається колегією суддів як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення або пом`якшення його відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 02 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3