ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2794/20 Справа № 204/4454/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, працюючого водієм в ПП «Магістраль М», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України було повернуто прокурору.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції дійшов наступних висновків.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 2617-VIII, згідно з яким частиною 1 статті 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Так, як вбачається з обвинувального акту, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», що набрав чинності 01.07.2020 року, діяння вчинені ОСОБА_7 передбачені ч.1 ст.191 КК України є злочином, а діяння за ч.4 ст.358 КК України є кримінальним проступком.
Відповідно до ст. 217 КПК України передбачено, що не можуть бути об`єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину, крім випадків, коли це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
В підпункті 3 пункту 4 розділу 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» зазначено, що у кримінальних провадженнях за сукупністю злочинів, один або декілька з яких визначені як кримінальні проступки, в яких до набрання чинності цим Законом особам повідомлено про підозру, але не прийнято процесуальне рішення, передбачене частиною другою статті 283 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий за погодженням із прокурором виділяє в окреме провадження матеріали щодо кримінального проступку, якщо це можливо без шкоди для подальшого досудового розслідування та судового розгляду, та здійснює дізнання в порядку, встановленомуглавою 25 Кримінального процесуального кодексу України. Кримінальне провадження щодо злочину продовжує здійснюватися в порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 5 пункту 4 розділу 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» вказано, що обвинувальні акти, що вчинені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
З урахування вищенаведеного, та того, що обвинувальний акт надійшов до суду 26 червня 2019 року та містить кримінальне правопорушення, що визначене як кримінальний проступок, судовий розгляд справи не розпочатий, а вирішення питання про об`єднання в одне кримінальне провадження проступків та злочинів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» відноситься до компетенції органів досудового розслідування, суд дійшов висновку про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підстав для повернення обвинувального акту прокурору в суду першої інстанції не було. Окрім того, на думку прокурора, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох пов`язаних між собою кримінальних правопорушень, то окреме проведення кримінального провадження по ним може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акту скасуванню із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Статтею 291 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до обвинувального акту, отже із вимог ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п. п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, що набрав чинності 01 липня 2020 року, діяння вчинені ОСОБА_7 передбачені ч. 1 ст. 191 КК України є злочином, а діяння за ч. 4 ст. 358 КК України є кримінальним проступком, то вказані діяння підлягають роз`єднанню в окремі кримінальні провадження для подальшого окремого їх розгляду судом, так як відповідно до ст. 217 КПК України не можуть бути об`єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на те, що положеннями ст. 217 КПК України також передбаченого, що не можуть бути об`єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину, крім випадків, коли це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що працюючи водієм структурного підрозділу ДА РФ ПЗ АТ Укрзалізниця, в травні 2016 року у матеріально-відповідальної особи підприємства отримав талони для придбання бензину А-92, після чого, звітуючи про використання пального, надав матеріально-відповідальній особі підприємства фіктивні фіскальні чеки про відпуск бензину А-92 на АЗС ВОГ РІТЕЙЛ в м. Дніпро, таким чином, привласнивши собі вказане пальне в кількості 160 літрів, вартістю 3298,40 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , в травні 2016 року, умисно придбав завідомо підроблені документи, а саме фіскальні чеки №83300 від 18 травня 2016 року та №89541 від 35 травня 2016 року, надавши їх 31 червня 2016 року матеріально-відповідальній особі підприємства ДА РФ ПЗ АТ Укрзалізниця, з метою приховання факту привласнення бензину А-92 в кількості 160 літрів, який перебував у його віданні, що належить ДА РФ ПЗ АТ Укрзалізниця.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 та ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи та використання завідомо підроблених документів.
Тобто, ч. 1 ст. 190 КК України передбачає відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, а ч. 4 ст. 358 КК України за використання підробленого документа, і як вбачається із формулювання обвинувачення ОСОБА_7 привласнив чуже майно, а саме бензин А-92, шляхом використання завідомо підроблених документів фіскальних чеків.
Таким чином, в даному випадку кримінальний проступок (ч. 4 ст. 358 КК України) є способом вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 190 КК України) і вчиненні злочинні дії ОСОБА_7 не можуть бути роз`єднані в окремі кримінальне провадження і розглядатись окремо один від одного, так як це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду, що є прямим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, а саме, ст. 217 КПК України, якою і керувався суд при поверненні обвинувального акту прокурору.
Виключних підстав передбачених положеннями ст. ст. 291, 314 КПК України які свідчили про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства України і необхідність повернення акту як невідповідного вказаним нормам закону прокурору, судом апеляційної інстанції, також, не встановлено.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 291, 314, 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4