ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/591/20 Номер провадження 11-сс/814/858/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ухвала сл.судді
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8 та користувача майна ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського апеляційного суду в м. Полтава апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року про арешт майна,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Машівського ВП ГУНП України в Полтавській області ОСОБА_10 та накладено арешт на: вантажний автомобіль марки «Renault» моделі «Magnum», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . є ОСОБА_8 ; напівпричіп марки «Van Hool» моделі «S-306», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , є ОСОБА_11 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортними засобами.
Згідно з матеріалами клопотання, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000194 від 18 червня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, а саме на: вантажний автомобіль марки «Renault» моделі «Magnum», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва прореєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . є ОСОБА_8 ; напівпричіп марки «Van Нооl» моделі «S-306», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 .власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , є ОСОБА_11 , а фактично користується ОСОБА_9 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортними засобами, та, в разі встановлення місця знаходження транспортних засобів, визначити місцем їх зберігання майданчик Машівського ВП ГУНП України в Полтавській області за адресою: вул. Незалежності, 154, смт. Машівка, Полтавської області.
Клопотання мотивовано тим, що в ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, було встановлено, що 14 червня 2020 року ОСОБА_8 , приїхавши до свого знайомого ОСОБА_12 , виявив відсутність вантажного автомобіля марки «Renault» моделі «Magnum», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_8 , та напівпричепу марки «Van Hool» моделі «S-306», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , є ОСОБА_11 .
У принесеній апеляції, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на н/причіп фургон-Е: марки «Van Hool» моделі «S-306», винести нову ухвалу, якою відмовити слідчому СВ Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на н/причіп.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що даний причіп , що належав на праві приватної власності ОСОБА_11 , придбано ОСОБА_9 на законних підставах у уповноваженого на те представника власника майна, повноваження якого перевірялися приватним нотаріусом перед посвідченням угоди відсутні будь які підстави накладення арешту на придбане ОСОБА_9 рухоме майно, так як минулий власник даного майна з жодними заявами до поліції не звертався і його волевиявлення зафіксоване нотаріально. На думку апелянта оскаржувана ухвала не містить об»єктивно з`ясованих в судовому засіданні обставин з підтвердженням належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що причіп є доказом в кримінальному провадженні та пов`язаний із злочинною діяльністю або здійснений в наслідок вчинення злочину.

Також, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки дана ухвала була винесена без участі та повідомлення власника майна ОСОБА_9 та про її існування власнику стало відомо під час судового засідання 31.08.2020 року.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши доводи адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на підтримання своєї апеляційної скарги, думку прокурора та ОСОБА_8 , які ухвалу слідчого судді вважають законною, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

З матеріалів справи вбачається, що про ухвалу слідчого судді від 17.07.2020 року ОСОБА_9 стало відомо 31.08.2020 року під час судового засідання, апеляційну скаргу ним направлено на адресу Полтавського апеляційного суду 05 вересня 2020 року, але враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена за відсутності ОСОБА_9 , колегія суддів приймаючи до уваги, що строк на апеляційне оскарження в такому випадку рахується з моменту отримання копії ухвали, приходить до висновку, строк на апеляційне оскарження скаржником не пропущений.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб , конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Розглядаючи клопотання про арешт майна, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.
Також, при вирішенні питання щодо можливості застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
В зв`язку з тим, що у слідства виникла необхідність у збереженні вище вказаного майна, яке є речовими доказами по даному кримінальному провадженню, а саме предметом вчинення злочину, і щодо нього існує сукупність підстав вважати, що воно може незаконно в подальшому приховуватися, пошкодитися, псуватися, зникнути, втратитись, знищитись, використатися, незаконно передатися у власність іншій особі, виникла необхідність у накладенні арешту.
В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності снування ризиків, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4