Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 жовтня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у кримінальному провадженні №0000558,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_9 .

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 30 днів.

Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 05 год. 50 хв. 07.10.2020 року

Одночасно слідчим суддею визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн., у разі внесення якої на підозрюваного буде покладено ряд процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Строк дії ухвали встановлений до 05 год. 50 хв. 05.11.2020 року.

Мотивував своє рішення слідчий суддя тим, що, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість цього злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що, перевіряючи обґрунтованість підозри, в силу вимог ст.95 КПК, суд не може приймати до уваги протоколи допиту свідків та потерпілих, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. При цьому зазначив, що протокол огляду місця події взагалі не вказує на причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому діяння. Також захисник зазначив, що в даній ухвалі не наведено мотивів прийнятого рішення, а стороною обвинувачення не було доведено необхідності застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу та обрати підозрюваному запобіжний захід домашній арешт, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних доводів і залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу. При цьому, пунктом 5 ч.2 ст.183 КПК передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно. Зокрема, в ніч на 17 квітня 2020 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 перебуваючи поблизу будинку №2 по вул. Рівненська в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області, діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, умисно, без дозволу володільця ОСОБА_11 , незаконно проник до автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 76 856 грн. 65 коп. та привівши в дію двигун за допомогою ключа, який був у замку запалювання, незаконно заволодів цим автомобілем, виїхавши на ньому на земельну ділянку поблизу вул. Садова в м. Здолбунів Рівненської області.

В подальшому перебуваючи на земельній ділянці поблизу вул. Садова в м. Здолбунів Рівненської області розукомплектував вказаний автомобіль, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 26 537 гривень 41 копійок.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» вказано, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18), особа може бути затримана відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення. Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обгрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

На переконання колегії суддів, зібрані органами досудового розслідування докази, а саме: протокол огляду місця події від 21.04.2020 р., під час якого виявлено автомобіль, на склі якого виявлено папілярні узори пальців рук; висновок судово-трасологічної експертизи №1.3-183/19 від 23.06.2020 р., згідно якого два сліди пальців рук залишені вказівним та середнім пальцями лівої руки ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 03.06.2020 р. та протоколом слідчого експерименту за участі цього свідка від 08.09.2020 р.; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 03.06.2020 р. та протоколом слідчого експерименту за участі цього свідка від 07.09.2020 р., протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 04.06.2020 р. тощо, на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині.

08 вересня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає доводи захисника щодо фактичного порушення слідчим суддею вимоги щодо безпосередності дослідження доказів безпідставними з огляду на таке.

Так, ч.1 ст.23 КПК встановлює, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Зважаючи на те, що кримінальний процесуальний закон розмежував такі поняття як «суд», до якого відносить суд першої інстанції, апеляційний суд, Верховний Суд, та «слідчий суддя», то колегія суддів вважає, що обов`язок обґрунтовувати свої рішення лише на показаннях, які сприйняті безпосередньо, закон покладає саме на суд.

При цьому, кримінальний процесуальний кодексу не містить прямої заборони слідчому судді обґрунтовувати свої рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 саме найбільш суворого виду запобіжного заходу, оскільки стороною обвинувачення було доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановлених ризиків.

Зокрема, можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду стверджується тим, що він, будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час проведення за його участі слідчих дій, повторно не з`являвся до Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. При цьому, у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, які б могли гарантувати його належну процесуальні поведінку.

Також колегія суддів вважає, що існує висока ймовірність існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань для уникнення підозрюваним від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, на даному етапі досудового розслідування, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а отже підстав для скасування даної ухвали та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2020 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3