Справа № 534/1092/20
Провадження № 1-в/534/55/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , спеціаліста ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Горішньоплавнівського МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про звільнення від покарання за хворобою, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч.2 ст. 125 КК України стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пришиб, Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, неодруженого, безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:
До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло подання начальника Горішньоплавнівського МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про звільнення від покарання ОСОБА_6 за хворобою.
Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку з хворобою. Вважав, що орган пробації керувався під час оформлення та звернення до суду із вищевказаним поданням нормативно-правовими актами, які станом на дату звернення втратили чинність.
Представник органу пробації подання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання та просив суд його задовольнити.
Крім того, засуджений надав суду належним чином не завірену копію результату мікроскопічного дослідження від 20.07.2020 № 1.30; 127, відповідно до якого суд вбачає негативні результати проведеного лабораторного дослідження на туберкульоз.
Спеціаліст ОСОБА_5 надав консультації щодо поставлених йому судом та учасниками судового провадження запитань, дійшов висновку про те, що засуджений хворіє на розширену форму туберкульозу (десеміновану), може виконувати громадські роботи за обов`язкової умови постійного носіння медичної маски, респіратора.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, судом встановлено наступне.
Вироком Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.06.2020 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт .
Розділ 7 п.2 пп.9 Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі затвердженого наказом №272/5 від 29.01.2019 визначає, що особа засуджена до громадських робіт, яка згідно з висновком медико-соціальної експертної та спеціальної лікарської комісії під час відбування покарання визнаний інвалідом I або II групи, яка після винесення судового рішення досяг пенсійного віку, засудженої до громадських робіт жінки, яка стала вагітною, а також у разі настання психічного розладу або іншої тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання, уповноважений орган з питань пробації протягом трьох діб з моменту отримання медичного висновку або копії пенсійного посвідчення надсилає до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений до громадських робіт відбуває покарання, клопотання та особову справу для вирішення питання про звільнення такої особи від відбування покарання.
Згідно вимог ст. ст. 537, 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, зокрема питання про звільнення від покарання за хворобою, подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання за наявності підстав, передбачених ст. 84 КК України.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу, окрім психічної, тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 р. № 8 (далі Постанова), при вирішенні питання про звільнення від відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, окремі суди не з`ясовують, чи
перешкоджає хвороба подальшому відбуттю покарання, а виходять лише з висновку лікарської комісії про стан здоров`я засудженого.
П. 5 цієї постанови визначає, що до подання додаються копія вироку, особова справа засудженого та висновок спеціальної лікарської комісії.
Суду органом пробації не надано висновків лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_6 щодо наявності у нього захворювання, визначеного Переліком захворювань. Тому засуджений не підлягає звільненню від подальшого відбування покарання у зв`язку із наявністю хвороби, оскільки відсутні підстави для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. До матеріалів справи долучено лише результати мікроскопічного дослідження на МБТ від 20.07.2020 негативний, довідку № 807 від 22.07.2020 КНП «ЛІЛ I», що у ОСОБА_7 антитіла до ВІЛ не виявлені та відповідь КНП «ЛІЛ I» на запит судді Комсомольського міського суду, де вказано, що відповідно до даних ЕТВ реєстру (республіканський реєстр по туберкульозу) перебуває на обліку у лікаря фтизіатра Кременчуцької районної лікарні діагноз:РРТБ (21.10.19) обох легень (дисемінований)Дестр+МБТ+М+К+РезI+(H,S,E,R)РезII+(Cm,Km,Lfx,Mfx) Гіст0 Кат4 (ЛПН 1к МРТБ,ХТ 1-2ряд)Ког4(2019). Відповідно до даних ЕТВ реєстру ОСОБА_6 туберкульозом хворіє із 2018 року.
Разом з тим, у судовому засіданні представник органу пробації пояснив, що під час оформлення подання щодо ОСОБА_6 , орган пробації керувався Порядком медико-санітарного забезпечення осіб, які утримуються
в слідчих ізоляторах та установах виконання покарань Державного департаменту України з питань виконання покарань, затвердженого наказом Державного
департаменту України з питань виконання покарань № 3/6 від 18.01.2000, затвердженого в Міністерстві юстиції України 09.03.2000 за № 143/4364.
Судом установлено, що 05.09.2014 вищевказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 1348/5/572 від 15.08.2014.
Сатття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
У сукупності та взаємозв`язку досліджених судом доказів неможливо однозначно установити факт наявності у засудженого ОСОБА_6 тяжкої хвороби, яка перешкоджає відбуванню покарання, у розумінні вимог ч. 2 ст. 84 КК України.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подання начальника Горішньоплавнівського МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за хворобою є необгрунтованим, поданим всупереч вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, та задоволенню не підлягає.
Суд зазначає, що у випадку дотримання належним чином вимог діючого законодавства, орган пробаціїї вправі повторно звернутися до суду з означеним вище поданням.
Керуючись ч. 2ст. 84 КК України, ст. ст.152,154 КВК України, п. 6 ч. 1 ст.537, ст.539 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні подання Горішньоплавнівського МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про звільнення від покарання за хворобою, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч.2 ст. 125 КК України стосовно ОСОБА_6 - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1