УХВАЛА

30.07.2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одесси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

при розгляді у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження № 521/10375/20 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , не маючий судимості в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду міста Одеси надійшов обвинувальний акт разом з додатками відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Під час підготовчого судового засідання сторони, кожна окремо, просили суд розглянути угоду про визнання винуватості за кримінальним провадження, укладену 30.07.2020 року між прокурором та обвинуваченим, згідно якої обвинувачений ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою вину, сторони погодились на призначення обвинуваченому покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.
Відповідно до угоди про визнання винуватості, ОСОБА_8 08.05.2020 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, перебуваючи у касовій зоні магазину «Таврія-В» за адресою: м.Одеса, вул.Комітетська 17/19, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, усвідомлюючи характер суспільно небезпечного діяння та наслідки його настання, маючи прямий умисел на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, який виник раптово у ході вказаного конфлікту, розкладним ножом, який був заздалегідь при ньому, наніс один удар по тулубу ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням печінки, що супроводжувалось накопиченням крові в черевній порожнині, яке згідно з п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Вивчивши угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що зазначена угода не відповідає вимогам кримінального та кримінально процесуального Закону, тому не може бути затвердженою. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини 7 статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; а також за наявності інших підстав, передбачених цим Кодексом.
Дослідивши зміст угоди, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим була складена з порушенням процесуального Закону.
Так, відповідно до положень ст. 469 п.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим дійсно може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів.
Разом із цим, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається з тексту угоди від 30.07.2020 року та наявної в матеріалах кримінального провадженя згоди потерпілого ОСОБА_9 на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, відсутнє підтвердження роз`яснення потерпілому положеннь ст.ст. 469-473 КПК України, у тому числі і наслідки укладення угоди про визнання винуватості. Проте про здійснення роз`яснення потерпілому процесуальних наслідків укладення угоди зазначено в тексті угоди. Крім того, суд приймає до уваги, що матеріали кримінального провадження та угода про визнання винуватості не мають підтвердження того, що потерпілий був ознайомлений зі змістом угоди, що дає суду підстави вважати, що потерпілий не був обізнаний з істотними умовами угоди про визнання винуватості, що може в свою чергу свідчити про те, що умови угоди можуть порушувати його права чи інтереси. При цьому, суд приймає до уваги, що потерпілий, надаючи згоду на укладення угоди, наполягав на розгляді його позовних вимог до обвинуваченого про стягнення з обвинуваченого суми матеріальної шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 67 000 гривень, з урахуванням добровільно відшкодованих йому коштів у розмірі 2500 гривень та відшкодованої суми морального збитку у сумі 20 000 гривень.
Водночас, дослідивши текст угоди у сукупністю з цивільним позовом потерпілого, суд вважає, що зміст угоди в частині обов`язку з боку обвинуваченого відшкодувати заподіяну шкоду є неконкретизованим, оскільки не визначає конкретної суми, яка підлягає стягненню за рішенням суду. Крім того, з урахуванням даних про добровільне відшкодування з боку обвинуваченого суми спричиненої моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, вимоги про відшкодування якої не заявлялися потерпілим у цивільному позові, на думку суду робить неможливим розгляд цивільного позову у кримінальному провадженні на стадії попереднього розгляду, під час розгляду угоди, оскільки потребує дослідження доказів цивільного позову у загальному порядку, передбаченому ст. 128-129 КПК України.
Крім того, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, суд вбачає наявність протирічь у обвинувальному акті, усунення яких можливо лише при проведенні судового розгляду.
Так, відповідно до формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 та зазначеного в угоді про визнання винуватості, в ньому не міститься будь-яких даних про вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння. Разом із цим, органом досудового слідства ця обставина зазначена як обставина, що обтяжує покарання.
Суд вважає, що встановлення наявності чи відсутності цієї обставини має суттєве значення для визначення покарання обвинуваченому, а тому, в зв`язку із неможливістю дослідження доказів, які підтверджують чи спростовують наявність цієї обставини під час розгляду угоди, суд вважає за необхідне дослідити докази під час судового розгляду.
Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок допущених сторонами угоди порушень зазначених вище норм процесуального Закону, ухвалення вироку у даному кримінальному провадженні на даній стадії кримінального провадження є передчасним, обставини, зазначені при складанні угоди є для суду сумнівними та потребують перевірки доказами під час судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в затвердженні угоди відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 474 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 від 30.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000535 від 08.05.2020 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_11