Справа № 755/6241/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000569 від 22 січня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда (на даний час м. Кропивницький), не працюючого, з повною середньою освітою, одруженого, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_11 ,
представника потерпілої ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
22 січня 2019 року приблизно о 02 год 00 хв ОСОБА_6 перебував у загальному коридорі другого поверху гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 1, де разом з потерпілим ОСОБА_14 спільно вживали алкогольні напої, а саме горілку. Під час розпивання алкогольних напоїв у ОСОБА_6 з ОСОБА_14 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_14 та між ними почалась бійка.
Реалізуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_14 множинні цілеспрямовані удари руками, зжатими в кулак, в голову. В результаті завданих ударів, ОСОБА_6 здолав опір останнього, після чого ОСОБА_14 впав на підлогу, а ОСОБА_6 наніс ще декілька ударів ногою в ділянку тулуба потерпілого, де знаходяться життєво важливі органи.
В результаті спричинених тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_14 через деякий час помер неподалік місця події, а саме в кімнаті №5, що на другому поверсі вищевказаного гуртожитку.
Згідно висновку експерта №022-25-235-2019 від 12 квітня 2019 року, смерть потерпілого ОСОБА_14 настала від закритої травми живота з ушкодженням м`яких тканин живота, брижі тонкої кишки, що супроводжувалося внутрішньою кровотечею з розвитком гострої крововтрати та шоком. Тілесні ушкодження, що в сукупності формують комплекс закритої травми живота, виникли від ударної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, супроводжуючись внутрішньою кровотечею, обумовили виникнення небезпечного для життя явища крововтрати (з розвитком геморагічного шоку), яка привела до настання смерті, в зв`язку з чим вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнав частково та зазначив, що 21 січня 2019 року він був у гостях та згодом повернувся до гуртожитку по АДРЕСА_2 . Там він зустрів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які випивали алкогольні напої в коридорі та запропонували і йому приєднатись до них, на що він погодився. Згодом горілка закінчилась і вони в трьох вирішили поїхати на масив «Юність», де придбали 0,7 л горілки. Коли вони повертались назад в гуртожиток, то ОСОБА_14 нав`язував йому знайомство зі своєю сестрою ОСОБА_16 , хоча він цього не хотів, тому між ними виник конфлікт, який улагодив ОСОБА_15 . Коли приїхали до гуртожитку, то ОСОБА_14 став вести себе неадекватно, почав конфліктувати з ОСОБА_15 , а він вирішив їх помирити та теж улагодити цей конфлікт. Але ОСОБА_14 переключився на нього та став наносити йому удари в обличчя, що призвело до бійки. Так як вони випивали на сходинковому майданчику другого поверху, то в якийсь момент ОСОБА_14 вирішив його скинути зі сходів, але це йому не далось, оскільки у нього ноги застрягли у перилах, натомість потерпілий сам впав зі сходів. Коли ОСОБА_14 трішки відійшов від падіння, то пішов до себе в кімнату, при цьому погрожуючи вбивством, а він з ОСОБА_15 продовжили випивати. Наливши собі в стакан горілки, він стояв у дверях, які виходили з коридору на сходинковий майданчик спиною до коридору та в якусь мить відчув різкі кроки позаду себе. Коли повернувся, то побачив, як ОСОБА_14 накидається на нього з ножем. Через те, що він вчасно повернувся, то йому вдалось уникнути удару ножем, після чого він вибив ніж з руки потерпілого та його в подальшому забрав ОСОБА_15 . При цьому, з кімнати потерпілий вийшов досить різко, а коли йшов коридором, то вигукував, що заріже. Після цього, йому ОСОБА_14 завдав удару в обличчя, а він у відповідь вдарив в обличчя ОСОБА_14 , від чого той присів. А потім завдав йому удару ногою в живіт. При цьому перебував у стресовому стані, оскільки на нього потерпілий накинувся з ножем, а також від того, що все дуже швидко відбувалось. Нанісши удар ногою ОСОБА_14 , він з ОСОБА_15 пішли до себе в кімнату, а потерпілого залишили на коридорі, для того щоб він відійшов. Вранці до нього зайшов ОСОБА_15 та порадив разом піти до кімнати ОСОБА_14 , щоб поцікавитись, як він себе почуває. Коли вони прийшли в кімнату, то побачили, що він в поганому стані, тому викликали швидку допомогу. Під час конфлікту, а також після конфлікту ОСОБА_14 не просив про допомогу, не казав про болі в животі, а також не виглядав таким, що потребує допомоги. Повністю своєї вини не визнає, оскільки вважає, що перевищив межі необхідної оборони. У потерпілоїта законного представника потерпілої просить вибачення за скоєне та буде допомагати їм матеріально. Цивільний позов потерпілої визнає у повному обсязі та має намір його відшкодувати. Просить суворо не карати.

Сторона захисту, визнаючи фактичні обставини справи та посилаючись на показання свідків та обвинуваченого, а також наявні у кримінальному провадженні докази,заперечувала проти правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України та просила змінити її, кваліфікувавши дії обвинуваченого за ст. 124 КК України.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнає винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його винуватість підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_17 ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що з покійним проживала у цивільному шлюбі та в них є спільна малолітня донька 2007 року народження. ОСОБА_14 до моменту смерті працював водієм маршрутного таксі у ПП «Універсал-Транс» з графіком 5 днів робочих 5 вихідних. За місцем роботи отримував заробітну плату в розмірі 20 000 25 000 грн, якими забезпечував, як її, так і доньку. На даний час донька навчається у школі та займається у різних гуртках, а тому забезпечити вказані потреби та нормальний розвиток дитини вона самостійно не може. Утримання дочки передбачається до досягнення повноліття, що у випадку з донькою становить 6 років, а тому з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини на місяць, загальна сума матеріальної шкоди, яку вона просить стягнути з обвинуваченого становить 146 000 грн. Також у зв`язку зі смертю батька дочці завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті близької їй людини від насильницької смерті, в жалі за відсутністю підтримки та порад від батька. Тому завдану ОСОБА_17 моральну шкоду оцінює в розмірі 146 000 грн. Обвинувачений, як під час досудового провадження, так і під час розгляду справи в суді не відшкодовував та не намагався відшкодувати потерпілій шкоду завдану кримінальним правопорушенням. При визначенні обвинуваченому покарання, просить застосувати його в максимально можливому розмірі.

Представник потерпілої в повному обсязі підтримав цивільний позов, попросив визнати обставиною, що обтяжує покарання перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння та призначити максимальний розмір покарання.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що працює водієм таксі та, знаходячись по вулиці Кибальчича, 2 у місті Києві, до нього підійшов незнайомий йому раніше чоловік та попросив відвести його будь-куди. Даний чоловік був віком приблизно 30-35 років, мав із собою шкіряну сумку через плече, охайно одягнений, проте перебував в стані алкогольного сп`яніння та дещо нервував. Даний чоловік - це обвинувачений ОСОБА_6 Безпосереднім свідком протиправних дій обвинуваченого не був. У зв`язку із тим, що обвинувачений не вказав куди його відвезти, то підвіз його до найближчого магазину «Сільпо».

Свідок ОСОБА_19 показав, що на момент даних подій він працював водієм на фірмі, яка спеціалізувалась на маршрутних перевезеннях. 22 січня 2019 року, приблизно о 6 год 20 хв він чув стогін потерпілого ОСОБА_14 , який сидів на ліжку та скаржився на біль, оскільки мешкав з ним у одній кімнаті. Проте не цікавився про причину його болі, а зранку, не вмикаючи світла, залишив кімнату та з іншими колегами пішов на роботу. По поверненні з роботи дізнався про смерть потерпілого. Безпосереднім свідком подій він не був, однак зі слів інших осіб знає, що ОСОБА_14 побили. На шум в коридорі тієї ночі не звернув уваги, оскільки до 2 годин ночі у коридорі гуртожитку постійно стояв шум та галас. Де відбувались події не знає, однак бачив сліди крові на коридорі.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що працює водієм маршрутного таксі. 21 січня 2019 року він ночував у гуртожитку, що по АДРЕСА_2 . О 23 год 00 хв, до кімнати прийшов ОСОБА_14 , який повечеряв, випив горілки, після чого запропонував кудись поїхати погуляти, однак він його відмовив від такої ідеї та вони полягали спати. Приблизно о 00 год 00 хв 22 січня 2019 року потерпілий разом з обвинуваченим ходили по кімнаті та збирались їхати по випивку, після чого він заснув та прокинувся, коли почув шум бійки. Вийшов на коридор та побачив що обвинувачений і потерпілий лупцюють один одного руками, тому він їх розборонив. Після чого конфлікт закінчився і він ліг спати. Коли лежав, то бачив, що ОСОБА_14 ще ходив по кімнаті та вийшов у коридор. Через деякий час в кімнату забіг ОСОБА_15 та сказав, що у ОСОБА_21 ніж в руках, тому він вийшов у коридор, де ОСОБА_15 відібрав у потерпілого ножа та передав йому, для того, щоб заховати його, що він і зробив. Згодом він чув, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим тривав, однак вже не реагував на них, а ліг спати. Десь о 05 год 00 хв він побачив у коридорі ОСОБА_14 та запитав чи не потрібна йому допомога, однак потерпілий відмовився від допомоги та зазначив, що сам зі всім розбереться. Після цього, він поїхав на роботу та приблизно о 08 год 30 хв перетелефонував до ОСОБА_15 для того щоб дізнатись як ОСОБА_14 , а в обід дізнався, що ОСОБА_22 помер. У ОСОБА_14 була розбита губа, а інших явних ознак тілесних ушкоджень не було помітно, тому не було підстав для виклику швидкої допомоги. Під час конфлікту не було помітно, щоб хтось хотів уникнути бійки та зупинити конфлікт.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що він працює водієм маршрутного таксі. 22 січня 2019 року, десь близько опівночі він повернувся з роботи та на сходовому майданчику в гуртожитку зустрів потерпілого, обвинуваченого та ОСОБА_15 , які розпивали алкогольні напої. Привітався з ними, після чого повечеряв та пішов спати. Безпосередньо конфлікту між потерпілим та обвинуваченим він не бачив, оскільки спав, проте чув шум в коридорі та сварку. Хто з ким конфліктував у коридорі він не знає. Зранку, приблизно о 6 год, він прокинувся та побачив, що ОСОБА_14 занесли до кімнати два чоловіки та поклали на ліжко. Через деякий час він сів, хрипів та постогнував, так як п`яна людина.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що працює водієм маршрутки та мешкав разом з обвинуваченим. Того вечора до нього зайшов ОСОБА_14 , розбудив його та запропонував розпити алкогольні напої, нащо він погодився. Почали випивати приблизно опівночі, після того як випивка закінчилась, то разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_14 поїхали в магазин, купили ще алкогольних напоїв та повернулись в гуртожиток. Десь о 01 год 30 хв продовжили випивати. Ще коли вони повертались з магазину в гуртожиток, то потерпілий почав чіплятись до обвинуваченого у таксі безпричинно, на що ОСОБА_6 всіляко намагався владнати конфлікт та заспокоював потерпілого. Після повернення у гуртожиток ОСОБА_14 продовжив чіплятись. Перебуваючи на сходинковому майданчику у гуртожитку, потерпілий накинувсь на ОСОБА_6 , однак останній встиг зачепитись за перила та втримався від падіння, а ОСОБА_14 впав зі сходів, які налічували близько 8 10 сходинок. Після падіння потерпілий швидко звівся на ноги та став погрожувати ОСОБА_6 тим, що заріже його, а тому побіг до себе в кімнату. Після того, як ОСОБА_14 вибіг з кімнати з ножем в руці та став нападати на ОСОБА_6 , останній вчасно зреагував та відбився від потерпілого. Наніс йому 2 3 удари в обличчя, від яких потерпілий впав на підлогу та, коли намагався встати, обвинувачений ще вдарив його ногою в плече. Тоді вони з обвинуваченим пішли в кімнату, а потерпілий залишався сидіти в коридорі. Зранку їм повідомили, що ОСОБА_14 помер.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що теж працює водієм та проживав у кімнаті разом з ОСОБА_14 22 січня 2019 року зранку прокинувся та почав збиратись на роботу. Приблизно о 05 годині до кімнати зайшли два чоловіка, які принесли ОСОБА_14 та поклали його на ліжко. Після того він впав, а тому свідок ОСОБА_24 з колегою посадив ОСОБА_14 на ліжко та помітили, що його обличчя побите та в саднах. Також потерпілий повідомляв, що його болить живіт. Зазначив, що напередодні ввечері, коли він повернувся в гуртожиток, то бачив потерпілого з обвинуваченим, які розпивали алкогольні напої, а також і його запрошували приєднатись, проте він відмовився. Про конфлікт між потерпілим та обвинуваченим він нічого не знав, оскільки прийшовши з роботи, прийняв душ та ліг відпочивати. З потерпілим в кімнаті перебував лише декілька хвилин, так як поспішав на роботу. Хоча і потерпілий був з тілесними ушкодженнями, однак ніхто не говорив, що його побили, а все виглядало так, ніби він сильно напився та пошкодив обличчя.

Додатково винуватість ОСОБА_6 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

протоколом огляду місця події (трупу) від 22 січня 2019 року з план-схемою розташування тілесних ушкоджень на трупі та ілюстративною таблицею, об`єктом огляду якого являється труп ОСОБА_14 , виявлений у м. Києві по вул. Кибальчича, 1 на території автостоянки в кім. 5, на одному із ліжок в кімнаті. Тіло знаходиться в положенні сидячи на ліжку. На трупі розташовані тілесні ушкодження у таких зонах: зовнішній поверхні правого плеча, носовій зоні, ротовій зоні, тім`яній зоні (т. 1 а.с. 225-226, 227, 228-230);

висновком експерта №022-025-235-2019 від 12 квітня 2019 року, з якого вбачається, що при судово-медичному експертному дослідженні трупа ОСОБА_14 , виявлені такі тілесні ушкодження:

а) закрита травма живота: обмежена ділянка дрібновогнищевих крововиливів в м`які тканини живота (пупкової та суміжних з нею ділянок), два розриви брижі тонкої кишки на тлі просочуючого крововиливу у брижу (у проекції обмеженої ділянки дрібновогнищевих крововиливів в м`які тканини живота); гемоперитонеум (крововилив у порожнину очеревини - приблизно 1800 мл рідкої крові з темно-червоними пухкими її згортками);

б) забійна рана на слизовій оболонці верхньої губи зліва зі сторони присінку рота на тлі вогнищевого крововиливу у слизову оболонку; забійна рана на тлі синця на передній поверхні правої вушної раковини; забійна рана та садно на спинці носа; переривчасте садно на тлі синця у лобовій ділянці справа; вогнищевий крововилив у слизову оболонку нижньої губи справа зі сторони присінку рота; обмежена ділянка набряклості м`яких тканин та просочуючій крововилив у м`які покриви голови відповідно до неї у тім`яно-скроневій ділянці зліва; по одному синцю на верхніх повіках обох очей, у вилично-щічній ділянці зліва, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті, на правій бічній поверхні шиї в середній третині, на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні лівої вушної раковини, в завушній ділянці зліва.

Всі виявлені на трупі тілесні ушкодження виникли від дії тупого(х) предмету(ів), мають ознаки зажиттєвого спричинення. Індивідуалізуючі ознаки тупих предметів в ушкодженнях не відобразились, не виключено, що вони виникли при нанесенні ударів руками, ногами чи іншими предметами.

Тілесні ушкодження відмічені в п. 1(а) підсумків в сукупності формують комплекс закритої травми живота, виникли від ударної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту (можливо внаслідок одноразової дії), супроводжуючись внутрішньою кровотечею, обумовили виникнення небезпечного для життя явища крововтрати (з розвитком геморагічного шоку), яка привела до настання смерті, в зв`язку з чим мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Виявлені забійні рани на голові мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що зазвичай супроводжуються короткочасним розладом здоров`я. Всі інші виявлені тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Характер та особливості виявлених ушкоджень (відмічені в п. 1 (а), їх зовнішній вигляд, особливості танатогенезу (процесу помирання) при встановленій причині смерті, дані гістологічного дослідження травмованих тканин (переважно відсутність клітинних реакцій та наявність початкових ознак клітинних реакцій подекуди) вказують на те, що всі вони виникли за життя, незадовго до настання смерті, можливо протягом короткого проміжку часу. Від моменту спричинення ушкоджень, до настання смерті пройшов проміжок часу, який вимірюється хвилинами - десятками хвилин (приблизно до 30 60 хвилин).

Судово-медичних даних, які б дозволяли встановити послідовність спричинення тілесних ушкоджень не виявлено.

Виходячи з наявних трупних явищ на момент огляду трупу ОСОБА_14 в морзі об 16.50 годині 22 січня 2019 року, з урахуванням причини смерті, смерть ОСОБА_14 настала близько 8-12 годин назад до моменту огляду трупу.

2. Смерть ОСОБА_14 настала від закритої травми живота з ушкодженням м`яких тканин живота, брижі тонкої кишки, що супроводжувалося внутрішньою кровотечею з розвитком гострої крововтрати та шоку, на що вказує: наявність ушкоджень відмічених в п. 1 (а) підсумків, нерівномірне (переважно знижене) кровонаповнення внутрішніх органів, приблизно 1800 мл крові в порожнині очеревини, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця (плями Мінакова при крововтраті), «порожня» селезінка, гістологічні дані (порушення реологічних властивостей крові з сепарацією формених елементів, сладжем еритроцитів, респіраторний дистрес-синдром легень). Між виявленою у ОСОБА_14 закритою травмою живота та настанням смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

3. Не виключено, що після спричинення виявлених тілесних ушкоджень ОСОБА_14 міг вчиняти активні дії (самостійно пересуватися), до втрати свідомості.

4. Судово-медичних даних, які б дозволяли встановити у якому положенні знаходився потерпілий в момент спричинення йому тілесних ушкоджень, та яке було взаємне розташування потерпілого та нападника в момент спричинення тілесних ушкоджень не виявлено. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень в момент їх спричинення потерпілий був обернутий передньою поверхнею живота, обличчям та бічними поверхнями голови, задньою поверхнею правого ліктьового суглобу, задньою поверхнею правого передпліччя, тильною поверхнею правої кисті, правою бічною поверхнею шиї, тильною поверхнею лівої кисті до джерела травмування, тобто тими місцями, де були виявлені сліди локальної дії тупого (тупих) предмету (предметів).

5. Тілесні ушкодження виявлені на верхніх кінцівках (синці) могли виникнути при захисті від ударів, які наносились тупим (тупими) предметом (предметами).

6. Розташування тілесних ушкоджень на різних частинах та поверхнях тіла, їх кількість, механізм спричинення травми живота вказують на неможливість спричинення усього комплексу тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_14 при падінні із вертикального або близького до нього положення.

7. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_14 знайдено етиловий спирт в концентрації - 2,16‰, що вказує на знаходження його на момент смерті в стані алкогольного сп`яніння. Виявлена концентрація етилового спирту в крові за життя, зазвичай, відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с. 235-238);

висновком експерта № 091-69-2019 від 21 березня 2019 року, у якому зазначається, що при судово-цитологічному дослідженні паперової серветки (об. 2) та чотирьох змивів (об. 1, 3-5) виявлена кров людини, статева належність якої невизначена через непридатність ядер лейкоцитів для аналізу. При визначені групової належності крові виявлений антиген В, а в об.2 також ізогемаглютинін анти-А ізосерологічної системи АВ0, що не виключає походження крові в об. 1-5 від потерпілого ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 1-4, 5);

висновком експерта № 091-67-2019 від 21 березня 2019 року, у якому зазначається, що при судово-цитологічному дослідженні змивів з рук потерпілого ОСОБА_14 (об. 1, 2) виявлена кров людини, статева належність якої не визначена через непридатність ядер лейкоцитів для аналізу. При визначені групової належності крові виявлений антиген В, ізосерологічної системи АВ0, що не виключає походження крові від самого ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 9-12, 13);

висновком експерта № 8-1/268 від 04 березня 2019 року із ілюстративною таблицею, у якому зазначається, що 2 сліди папілярних узорів з розмірами по осях 23х16 мм та 24х19 мм, вилучені 22 січня 2019 року під час проведення огляду місця події (трупа) за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 1 (територія автостоянки) у приміщенні гуртожитку, на другому поверсі, у кімнаті №5 придатні для ідентифікації за ними особи (осіб).

Сліди пальців руки (рук) з розмірами по осях 23х16 мм та 24х19 мм, залишені не пальцями рук потерпілого, дактилоскопічна картка якого заповнена на ім`я ОСОБА_14 , а іншою особою.

Сліди пальців руки (рук) з розмірами по осях 23х16 мм та 24х19 мм, залишені не вказівним і не середнім пальцем і не мізинцем правої руки, та не вказівним, не середнім, не безіменним пальцями та не мізинцем лівої руки підозрюваного, дактилоскопічна картка якого заповнена на ім`я ОСОБА_6 .

Встановити в категоричній формі, чи залишений слід пальця руки з розмірами по осях 23х16 мм великим і безіменними пальцями правої руки підозрюваного ОСОБА_6 , не є можливим, у зв`язку з тим, що надана картка частково придатна для проведення порівняльного дослідження.

Встановити в категоричній формі, чи залишений слід пальця руки з розмірами по осях 24х19 мм великим пальцем лівої руки підозрюваного ОСОБА_6 , не є можливим, у зв`язку з тим, що надана картка частково придатна для проведення порівняльного дослідження (т. 2 а.с. 18-21, 23-29);

висновком експерта № 091-68-2019 від 22 березня 2019 року, у якому зазначається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0. При судово-цитологічному дослідженні підногтьового вмісту рук (об 1,2) потерпілого ОСОБА_14 виявлені слини, а в об. 1 також кров людини, статева належність яких не визначена через непридатність ядер лейкоцитів та ядер клітин для аналізу. При визначенні групової належності слідів в об. 1, 2 виявлений антиген В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає походження слідів як від самого ОСОБА_14 , так і від ОСОБА_6 у випадку наявності в нього джерела зовнішньої кровотечі на момент події (т. 2 а.с. 34-38, 39);

висновком експерта № 081-56-2019 від 15 березня 2019 року, у якому зазначається, що на наданій на експертизу куртці, вилученій у ОСОБА_6 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, каб. №308, в об. №5 виявлена кров людини. При визначені групової належності цієї крові виявлений антиген В, що не виключає можливості її походження від потерпілого ОСОБА_14 . В об. №1-4 на куртці, наданій на дослідження, кров методом висхідної тонкошарової хроматографії не виявлена (т. 2 а.с. 50-53, 54);

протоколом проведення слідчого експерименту від 23 січня 2019 року, під час якого обвинувачений ОСОБА_6 за участю двох понятих, в присутності захисника за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 1, показав, що 22 січня 2019 року коли він зустрівся з ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , то викликали таксі та поїхали на ринок «Юність», для того щоб придбати алкогольні напої. В таксі у нього з потерпілим виник конфлікт, який в гуртожитку переріс у бійку. На другому поверсі гуртожитку, біля дерев`яного столу ОСОБА_14 наніс йому удар в голову від якого він присів на підлогу. Після того, потерпілий підійшов до нього та намагався вхопити за куртку, але так як він підіймався,то ОСОБА_14 від того поштовху впав зі сходів та скотився у самий низ, а він підійшов до столу, налив собі горілки і випив. Після цього, ОСОБА_27 піднявся по сходах вверх та схопив його за кофту ззаду, на що він наніс один удар в голову потерпілому. На це ОСОБА_14 пішов до кімнати, з якої вийшов з ножем в руці,яким намагався нанести йому удар. Обвинувачений схопив потерпілого за руку в якій був ніж та намагався викрутити його, повернув ОСОБА_28 до себе спиною та вдарив його в коліно ззаду, щоб останній присів. В подальшому він тримаючи ОСОБА_14 ззаді, забрав ніж та відав іншим чоловікам, після чого вдарив потерпілого в голову один раз, що змусило ОСОБА_14 присісти біля сейфу, а згодом і прилягти. Коли ОСОБА_27 лежав на землі,він завдав йому два удари лівою ногою в живіт, після чого пішов продовжувати вживати алкогольні напої, а потерпілий залишився лежати на підлозі(т. 2 а.с. 77-79, 80).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 січня 2019 року, свідок ОСОБА_20 за участю двох понятих, за адресою: АДРЕСА_3 , показав, що 22 січня 2019 року, приблизно о 02 год 00 хв перебував у своїй кімнаті №5, що на другому поверсі гуртожитку по вулиці Кибальчича, 1 у місті Києві та почув шум на загальному коридорі. Вийшовши у коридор біля стіни, він побачив потерпілого, який тримав за куртку обвинуваченого, а поряд з ними стояв незнайомий йому чоловік на ім`я ОСОБА_26 . Підійшовши до них він намагався розборонити конфліктуючих, тоді ж замітив, що у потерпілого розбита губа. Стараючись влагодити конфлікт, він забрав ОСОБА_28 у кімнату АДРЕСА_4 , де вони проживали. Зайшовши в кімнату, він сів на своє ліжко, а ОСОБА_14 почав ходити по кімнаті та десь через 2 3 хв вийшов у коридор. Після цього він почув звуки боротьби у коридорі, а через 1 хв до кімнати прийшов ОСОБА_26 та віддав йому ніж, повідомивши, що ОСОБА_27 з ножем кидався на ОСОБА_29 . Після цього, він почув крик ОСОБА_29 «ти на мене кинувся з ножем», після чого пролунали звуки ударів та падіння на підлогу. Увесь конфлікт тривав близько 5 хвилин. Коли він вийшов з кімнати, то помітив ОСОБА_14 , який лежав на підлозі з розбитим обличчям, біля якого стояв ОСОБА_6 . Після цього, він пішов до себе у кімнату, а десь о 05 год 00 хв пішов на роботу, в цей час ОСОБА_14 ще перебував на підлозі (т. 2 а.с. 81-83, 84);
протоколом проведення слідчого експерименту від 23 січня 2019 року, під час якого свідок ОСОБА_15 за участю двох понятих, за адресою: АДРЕСА_3 , показав, що 22 січня 2019 року, приблизно о 02 год 00 хв, перебуваючи у гуртожитку по АДРЕСА_2 на 2 поверсі разом з ОСОБА_14 та розпивав алкогольні напої. В подальшому до них приєднався обвинувачений після чого вони в трьох поїхали на ринку «Юність», де придбали горілку. Повернувшись у гуртожиток, вони продовжили розпивати алкогольні напої. Під час розпивання алкогольних напоїв між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_27 наніс два удари кулаком в обличчя ОСОБА_29 , після чого він став їх розбороняти. Тоді ОСОБА_14 пішов до себе в кімнату, а він з ОСОБА_6 пішли в коридор. Потерпілий вийшовши з кімнати тримав у руці ніж та спробував нанести удар ОСОБА_6 , але останній відібрав ножа та передав йому ( ОСОБА_15 ), а він відніс цей ніж в кімнату №5. Коли повернувся назад у коридор, то помітив потерпілого, який лежав на підлозі в коридорі (на спині), а ОСОБА_6 в цей час наносив йому два удари ногою в корпус (наступаючі удари). Після цього, він з обвинуваченим пішов, а потерпілий залишився лежати на підлозі коридору (т. 2 а.с. 85-87, 88);

постановами про приєднання до справи речових доказів (т. 2 а.с. 64, 65-66).

З встановлених в судовому засіданні даних вбачається, що ОСОБА_6 під час бійки з ОСОБА_14 наносив останньому удари, зокрема і ногою, які прийшлись в живіт та мали фатальне значення для потерпілого. Дані обставини безпосередньо підтверджуються показами обвинуваченого, слідчими експериментами від 23 січня 2019 рокупроведеними за участю обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 , які при відтворенні обставин та обстановки події підтвердили нанесення обвинуваченим ударів ногою в живіт потерпілому. Опосередковано зазначені обставини підтвердив свідок ОСОБА_15 і під час допиту в судовому засіданні, зазначивши, що ОСОБА_6 наніс удар ногою потерпілому ОСОБА_14 в плече, коли останній лежав на підлозі. Згідно висновку експерта №022-25-235-2019 від 12 квітня 2019 року закрита травма живота ОСОБА_14 обмежена в м`якій тканині живота (пупкова та суміжна з нею ділянка). Крім того, даним висновком встановлено, що з локалізації тілесних ушкоджень в момент їх спричинення потерпілий був обернений передньою поверхнею живота, обличчям та бічними поверхнями голови, задньою поверхнею правого ліктьового суглоба, задньою поверхнею правого передпліччя тильною поверхнею правої кисті, правою бічною поверхнею шиї, тильною поверхнею лівої кисті до джерела травмування, тобто тими місцями де виявлені сліди локальної дії тупого (тупих) предмету (предметів). Закрита травма живота, яка супроводжувалась внутрішньою кровотечою, обумовила виникнення небезпечного для життя явища крововтрати, яка призвела до настання смерті. Встановлені в судовому засіданні обставини щодо нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, жодним чином не суперечать встановленій локалізації нанесення тілесних ушкоджень висновком експерта. Крім того, згадуваний висновок експерта, однозначно спростовує можливість одержання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 в результаті падіння зі сходів, оскільки розташування тілесних ушкоджень на різних частинах та поверхнях тіла, їх кількість, механізм спричинення травми живота вказують на неможливість спричинення усього комплексу тілесних ушкоджень при падіння із вертикального або близького до нього положення.

В даному випадку суд особливу увагу приділяє саме слідчим експериментам за участю свідків та обвинуваченого, оскільки вони відбулись на наступний день після події кримінального правопорушення та учасники даної слідчої дії під час проведення слідчого експерименту надавали змістовні та логічні пояснення, а також відповіді на уточнюючі запитання слідчих. При цьому слід звернути увагу на те, що під час допиту в судовому засіданні свідки та обвинувачений більш стисло надавали пояснення та змальовували обставини даного кримінального правопорушення, хоча і не змінювали свої покази в порівняння зі слідчим експериментом. Хоча в даному випадку могли мати значення значний проміжок часу, який пройшов від події злочину до допиту їх судом.

Також під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено підстав вважати, що після залишення ОСОБА_6 місця події потерпілому ОСОБА_14 могли нанести тілесні пошкодження інші особи.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність в обвинуваченого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вчинення злочину через необережність, то слід зазначити таке.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (частина перша статті 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (стаття 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суд враховує те, що 22 січня 2019 року під час бійки ОСОБА_14 завдано множинні тілесні ушкодження, які виникли від дії тупого предмету, мають ознаки зажиттєвого спричинення, не виключно, що виникли при нанесенні ударів руками, ногами чи іншими предметами. Між виявленою у ОСОБА_14 закритою травмою живота та настанням смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Припинене кримінальне правопорушення було після того, як ОСОБА_6 наніс удари ногою в живіт потерпілому, після яких останній перестав чинити опір. Передувало нанесенню тілесного ушкодження потерпілому затяжний конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, ініціатором якого був ОСОБА_14 , що підтверджено свідками даного кримінального провадження.

Тому суд вважає, що наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 умисно завдав удари ногою в живіт потерпілому. При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_6 діяв з невизначеним і непрямим умислом. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях ОСОБА_6 щодо спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження за якого особа хоча не бажає спричинити, але свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, однак при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкості цієї шкоди. У таких випадках, особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що виключає можливість кваліфікації цього діяння за ознаками необережного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Крім цього, сторона захисту, посилаючись на фактичні обставини справи, стверджує, що у діях обвинуваченого наявне перевищення меж необхідної оборони, оскільки він захищався від нападу потерпілого, який був з ножем.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне перевірити наявність у діях обвинуваченого необхідної оборони чи перевищення її меж.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж необхідної оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з нанесенням особі тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах. Зазначена правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України № 5-27кс14 від 22 січня 2015 року.

Враховуючи фактичні обставин кримінального провадження, суд встановив, що між потерпілим ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_6 виник конфлікт під час розпивання алкогольних напоїв, який згодом переріс у штовханину, а після цього у бійку, ініціатором якого був потерпілий. Зазначений конфлікт був тривалим, оскільки виник у таксі, коли обвинувачений потерпілий та свідок ОСОБА_15 поверталися з магазину у гуртожиток та згодом продовжився на сходинковому майданчику другого поверху гуртожитку, де згодом переріс у бійку потерпілого з обвинуваченим. При чому, з показів свідка ОСОБА_20 вбачається, що під час бійки ні потерпілий, ні обвинувачений не намагались уникнути протистояння та якимось чином залагодити конфлікт, а фактично наносили один одному удари. Також в судовому засіданні встановлено, що під час кінцевої фази бійки, яка відбувалась на другому поверсі коридору гуртожитку, після того як потерпілий накинувся з ножем на ОСОБА_6 , останній вибив з руки ОСОБА_14 ніж, який після цього забрав ОСОБА_15 та передав ОСОБА_20 , обвинувачений наніс два удари в обличчя потерпілому від яких останній втратив рівновагу та впав на підлогу. В подальшому, коли ОСОБА_14 лежав на підлозі та не чинив жодного опору, ОСОБА_6 наніс як мінімум один удар ногою в живіт потерпілому. При цьому, в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б підтверджували, що обвинувачений намагався якимось чином зупинити бійку, зокрема намаганням помиритись з потерпілим, повідомленням про погане самопочуття, залишенням місця події, проханням про допомогу, тощо. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б свідчили, що обвинуваченому завдано тілесних ушкоджень.

У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що в діях потерпілого був відсутній акт суспільно-небезпечного посягання на обвинуваченого, а з боку ОСОБА_6 був відсутній акт захисту, оскільки його дії свідчать про те, що він намагався спричинити шкоду ОСОБА_14 (розправитися).

Суд вважає, що заперечення ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України спростовується дослідженими судом доказами та розцінює його позицію не інакше, як намагання уникнути відповідальності за свої дії.
Таким чином суд, оцінивши надані докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

У судовому засіданні представник потерпілої під час судових дебатах зазначив, що обставиною, яка обтяжує відповідальність ОСОБА_6 є вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення не інкримінував ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Цієї обставини також не було зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зазначена правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року №523/6719/18 (провадження № 51-1240 км 20).

Крім того, з досліджених письмових доказів вбачається, що саме потрепілий перебував у стані алкоггольного спяніння, а експертиза з цих питань обвинуваченому не проводилась.

У звязку із чим суд вважає, що визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання у Кіровоградській обл., за місцем попередньої роботи характеризувався позитивно, раніше не судимий, стан його здоров`я, неправомірну поведінку потерпілого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, представника потерпілої, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, у вигляді позбавлення волі в мінімальному визначеному вказаною статтею розмірі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

При вирішенні цивільного позову законного представника потерпілої ОСОБА_17 ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд встановив таке.

Згідно цивільного позову ОСОБА_11 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь, як законного представника малолітньої ОСОБА_17 розмір майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, що становить в розмірі 146 000 грн 00 к.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно абз. 1) ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди має, зокрема, дитина до досягнення нею вісімнадцяти років.

Судом встановлено, що донька загиблого ОСОБА_14 ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою, а відтак має право на вищезгадане утримання.

У цивільному позові законний представник потерпілої зазначає, що до моменту смерті потерпілий офіційно працював у ПП «Універсал-транс» на посаді водія та щомісячно отримував дохід у розмірі 20 000 25 000 грн, однак жодних документів, які підтверджують зазначені обставини суду не надає.

При цьому, у визначенні мінімальної суми виплати посилається на прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року становив 2 027 грн 00 к.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав цивільний позов ОСОБА_11 у повному обсязі.

Незважаючи на те, що цивільним позовом та матеріалами долученими до нього не підтверджено розмір заробітної плати потерпілого ОСОБА_14 у ПП «Універсал-транс», проте зважаючи на розмір середньомісячної заробітної плати у м. Києві, станом на початок 2019 року, а також вираховуючи частку, яка припадала на потерпілого та працездатну ОСОБА_11 , яка перебувала на його утриманні, суд вважає, що зазначений законним представником потерпілої у цивільному позові розмір утримання на користь потерпілої в сумі 2 027 грн 00 к. є обґрунтованим та не буде перевищувати його розміру при достовірному встановленні розміру зарплати покійного.

При цьому, слід відзначити, що згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Суд критично ставиться до тверджень зазначених у цивільному позові законного представника потерпілого щодо порядку стягнення шкоди завданої смертю потерпілого, максимально можлива одноразова виплата шкоди становить не більше як за три роки наперед, однак у цивільному позові жодним чином не доведені обставини, які мають істотне значення для стягнення одноразового відшкодування, а тому суд вважає за необхідне стягнути встановлену суму шкоди щомісячними платежами. Також беручи до уваги розмір відшкодувань заявлених законним представником потерпілої та з метою недопущення порушення прав обвинувачення та виходу за межі заявлених вимог цивільного позову, суд вважає за необхідне призначити виплату шкоди завданої смертю потерпілого з 31 липня 2019 року.

Щодо вимог цивільного позову законного представника потерпілої ОСОБА_17 ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, то слід зазначити таке.

Згідно цивільного позову законний представник потерпілої ОСОБА_17 ОСОБА_11 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь як законного представника потерпілого моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 146 000 грн 00 к.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі постанова Пленуму Верховного Суду України), право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

З огляду на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України та ст. 1167 ЦК, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Суд з`ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі потерпіла оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов до висновку про законність таких вимог законним представником потерпілої ОСОБА_17 - ОСОБА_11 .

Моральна шкода полягає у тому, що у зв`язку зі вчиненням кримінального правопорушення потерпіла отримала непоправиму моральну шкоду, яка полягає у втраті свого батька, також шок від його насильницької смерті, моральні страждання, що його відсутності, у зв`язку із чим він її більше не похвалить за добре навчання, не дасть жодної настанови та поради, не прийде на випускний вечір після закінчення школи.

Порушення прав потерпілої і зміни у її житті має між собою причинний зв`язок.

У зв`язку із чим цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_17 ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, а тому з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 як законного представника потерпілої ОСОБА_17 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 146 000 грн 00 к.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 січня 2019 року по 19 березня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон марки «Meizu», сім-картка, металевий ланцюжок з ладанкою, які передані на зберігання представнику потерпілої залишити у володінні ОСОБА_11 ; диски в кількості 3 шт. на яких містяться відеозаписи слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , підозрюваним ОСОБА_6 залишити в матеріалах кримінального провадження; мікронашарування з правої та лівої долоні потерпілого ОСОБА_14 , мікронашарування з підлоги, змив речовини бурого кольору з підлоги кімнати (2шт), паперова серветка з плямами речовини бурого кольору, дві плями речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з лівої та правої руки потерпілого ОСОБА_14 , контрольний зразок марлевого тампону з дистильованою водою потерпілого ОСОБА_14 , два сліди папілярних узорів, дактилоскопічні зразки лівої та правої нігтьової фаланги потерпілого ОСОБА_14 разом з первинним пакуванням, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки потерпілого ОСОБА_14 , куртка чорного кольору, дактилоскопічна картка підозрюваного ОСОБА_6 разом з первинним пакуванням, зразки крові підозрюваного ОСОБА_6 , які зберігаються у камері схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція 014612) знищити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме: в розмірі 5 990 грн 50 к. за проведення судово-медичної експертизи №022-25-235-2019 від 12 квітня 2019 року; 4 939 грн 00 к. за проведення судово-медичної експертизи №091-69-2019 від 21 березня 2019 року; 1 975 грн 60 к. за проведення судово-медичної експертизи №091-67-2019 від 21 березня 2019 року; 1 001 грн 00 к. за проведення трасологічноїекспертизи №8-1/268 від 04 березня 2019 року; 2 459 грн 20 к. за проведення судово-медичної експертизи №091-68-2019 від 22 березня 2019 року; 3 877 грн 00 к. за проведення судово-медичної експертизи №081-56-2019 від 15 березня 2019 року, а усього в сумі 20 242 грн 30 к.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_17 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та моральної шкоди - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_14 щомісячно в сумі 2 027 (дві тисячі двадцять сім) грн. 00 к., починаючи з 31 липня 2019 року до 01 серпня 2025 року включно.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 146 000 (сто сорок шість тисяч) грн 00 к.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1