Справа № 461/8289/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Львова, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Галицького районного суду м. Львова від 09.07.2020 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , 31.08.2020 року в період часу з 19:00 год. по 19:06 год., перебуваючи в магазині «Сільпо» ТЦ «Роксолана», на пл. Соборній, 15 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав із правої зовнішньої кишені плаття належний ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A71», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 10 000 гривень, в силіконовому чохлі вартістю 250 гривень, з наклеєним захисним склом вартістю 250 гривень та вставленими сім-картами мобільного оператора "Київстар" вартістю 50 гривень, з абонентським номером телефону НОМЕР_3 , та мобільного оператора "ВФ Україна" вартістю 50 гривень, з абонентським номером телефону НОМЕР_4 , чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 10 600 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Пояснив, що дійсно, перебуваючи в магазині «Сільпо» ТЦ «Роксолана», на пл. Соборній, 15 у м. Львові таємно викрав з кишені потерпілої мобільний телефон з аксесуарами. Вказав, що мотиви і мета, час та обставини вчинення злочину, також перелік викраденого відповідають дійсності. У вчиненому розкаюється. Просить суворо не карати. Цивільний позов потерпілої визнав в повному обсязі.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Надаючи оцінку показанням ОСОБА_6 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.

Судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства на даний момент.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, те, що злочин вчинено обвинуваченим повторно, мотив вчинення злочину, спрямований на заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочину. Також суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_6 обставиною суд визначає визнання вини.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особи винних, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням статті 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, яка притягуються до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Стосовно пред`явленого потерпілою ОСОБА_5 цивільного позову до обвинуваченого про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, то такий підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Встановлено, що спричинені ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки становлять 10600 гривень, тобто вартість викраденого у потерпілої майна.

Вказані збитки обвинуваченим відшкодовані потерпілому не були.

Таким чином, оскільки матеріальна шкода потерпілій не відшкодована, а шкода заподіяна потерпілій діями обвинуваченого ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ним злочином, а також враховуючи визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь ОСОБА_5 заподіяну злочином матеріальну шкоду в розмірі 10600 гривень. Відтак цивільний позов підлягає задоволенню в повному об`ємі.

Крім цього, встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 09.07.2020 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді шести місяців арешту.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за даним вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2020 року у виді 1 місяця арешту, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню арешту, тобто з дотриманням положень ст. 72 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Початок строку відбування покарання засудженому рахувати з 01 вересня 2020 року.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2020 року у виді 1 місяця арешту, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню арешту.

Остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 01 вересня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 10 600 (десять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Речовий доказ по справі: DVD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1