печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: особи, яка звернулась з клопотанням - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ТОВ «Юрлігалконсалт» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 757/30009/20-к в рамках кримінального провадження № 0001173, -
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 757/30009/20-к в рамках кримінального провадження № 0001173.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001173 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.

Особа, яка звернулась з клопотаннямв судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити, з підстав того, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, а тому накладений арешт не відповідає вимогам розумності і співмірності завданням кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, просив відмовити, зазначивши, що ухвала про арешт майна є законною та обґрунтованою.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення особи, яка звернулась з клопотанням, прокурора, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001173 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі №757/30009/20-к було накладено арешт на нежитлову будівлю (Літ.Б), загальною площею 646,3 кв.м., розташовану в місті Києві, площа Поштова, 3, яка на праві приватної власності зареєстрована за ТОВ «ЮРЛІГАЛКОНСАЛТ», , та знаходиться в оренді у ТОВ «УКР ЛОГІСТ», , у виді заборони розпорядження та відчуження на користь третіх осіб.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, ст.ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Протягом досудового розслідування не встановлено та слідчим органом досудового розслідування не доведено, що джерело походження грошових коштів які перебувають на арештованих розрахункових рахунках платників податків є предметом злочину чи отриманні незаконним шляхом.

Отже, відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на вказану нежитлову будівлю.

Проте за встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ТОВ «Юрлігаконсалт» не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, або набуто кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, доводи прокурора, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, не підтверджено допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Між тим, слідчим суддею також враховано, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, а тому виходячи із принципів гарантій дотримання судової процедури, яка гарантує дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, беручи до уваги ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з підстав наведених вище, а тому керуючись ст.ст. 91, 98, 167, 170, 171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 757/30009/20-к на нежитлову будівлю (Літ.Б), загальною площею 646,3 кв.м., розташовану в місті Києві, площа Поштова, 3, яка на праві приватної власності зареєстрована за ТОВ «ЮРЛІГАЛКОНСАЛТ», , та знаходиться в оренді у ТОВ «УКР ЛОГІСТ», , у виді заборони розпорядження та відчуження на користь третіх осіб.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1