Справа № 132/4406/19
Провадження №11-кп/801/1229/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000651 від 13.12.2018,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 25.08.2020, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бар Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм автотранспортних засобів служби автотранспорту Калинівської дільниці Хмільницького відділення АТ «Вінницягаз», не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 25.08.2020 ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4839,66грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 17000,00грн.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 в ніч з 12 на 13 грудня 2018 року перебуваючи в автомобілі марки «ВАЗ-21099», яким керувала його дружина ОСОБА_12 , та рухаючись по вулиці Миру в селі Бережани Калинівського району Вінницької області, побачив групу молодих людей у кількості 9-ти чоловік, які почали кидати дрібним камінням по кузову транспортного засобу, пошкодивши заднє вікно останнього. Після того, як ОСОБА_12 зупинила автомобіль, ОСОБА_10 вийшов з даного транспортного засобу та побачив, що група молодих людей почала розбігатися у різних напрямках, на що ОСОБА_10 в свою чергу, почав наздоганяти одного із них, яким виявився потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель села Бережани Калинівського району Вінницької області. Наздогнавши ОСОБА_7 поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи настання суспільно-небезпечних наслідків від своїх дій, умисно наніс ОСОБА_7 два-три удари шматком резинового шлангу по різних частинах тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин волосяної частини голови, обличчя, які згідно висновку експерта №21 від 19.03.2018р., належать до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, просить вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 25.08.2020 щодо ОСОБА_10 змінити в частині вирішення цивільного позову. Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що вирок суду не відповідає принципам об`єктивності та підлягає зміні, оскільки судом було допущені порушення кримінального процесуального закону, неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, так як при вирішенні цивільного позову суд вийшов за межі розумності, виваженості та справедливості, необґрунтовано завищивши розмір відшкодування моральної шкоди, так як не зазначив в чому полягає шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується. Вважає, що судом не враховано, які саме характер, обсяг страждань та їх глибина враховані судом та в чому вони полягали. Також судом не враховано те, що потерпілий хоча і є інвалідом дитинства, проте він постійно з`являється в громадських місцях, відвідує кафе та дискотеки, закінчив 9 класів і поступив в училище в м. Бар, а не змінив місце проживання. Окрім цього, захисник вважає, що суд при визначенні розміру правової допомоги не взяв до уваги відсутність акту виконаних робіт з надання правової допомоги та розрахунків їх вартості через їх відсутність, а тому стягнув з обвинуваченого суму витрат в значно завищеному розмірі.
Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_10 подану захисником апеляційну скаргу підтримали на наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у скарзі доводи.

Потерпілий ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 без змін.

Прокурор ОСОБА_6 також просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 також просила у задоволенні апеляційної скарги повністю відмовити, а вирок щодо ОСОБА_10 залишити без змін, посилаючись на те, що як у цивільному позові так і у вироку суду належним чином обґрунтовано в чому саме полягає завдана потерпілому моральна шкода та її розмір. Також є обґрунтованими належними доказами підстави для відшкодування витрат на правову допомогу.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , а вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Даний висновок суду в апеляційній скарзі не заперечується, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з наведеними в апеляційній скарзі доводами захисника обвинуваченого про те, що при вирішенні цивільного позову судом першої інстанції було допущені порушення кримінального процесуального закону, неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, суд вийшов за межі розумності, виваженості та справедливості, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, частково задовольняючи цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції встановив та виходив з наступного.
Цивільний позов ОСОБА_8 мотивований тим, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_10 була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у понесенні відповідних матеріальних збитків, а саме витрат на лікування та пов`язаних з ним супутніх витрат, загальний розмір яких становить 4839,66грн. Також цим злочином завдана моральна шкода, яка обґрунтовується тим, що потерпілий зазнав сильного фізичного болю внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень. Після лікування та повернення додому ОСОБА_7 не зміг повернутися до свого звичного життя, оскільки подія, що з ним сталася набула розголосу, та він не бажав, щоб до нього оточуючі ставилися як до жертви кримінального правопорушення. Потерпілий без нагальної потреби перестав виходити на вулицю, оскільки боявся, що знову може зустріти обвинуваченого, який в знак помсти за написану ним заяву про вчинення злочину, знову нанесе йому тілесні ушкодження. Протягом року ОСОБА_7 знаходився в пригніченому, депресивному стані. У зв`язку із перенесеною травмою голови у нього почастішали головні болі, він перестав нормально спати та харчуватися. Щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту призвели до фізичного погіршення здоров`я, що в свою чергу потягло за собою неодноразові звернення ОСОБА_7 до лікарів зі скаргами на здоров`я та додаткові витрати. Протиправна поведінка обвинуваченого вплинула на усталений ритм життя ОСОБА_7 , значно погіршила його якість. За таких обставин, щоб зберегти нормальний психічний та психологічний стан потерпілого, його батьки були змушені шукати для нього інше місце навчання за межами населеного пункту, де останній буде перебувати в нормальній психологічній атмосфері, не побоюючись за своє життя та здоров`я. Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_10 , вважає, що потерпілому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, на думку заявника, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, становить 100000 грн. Також, у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги, нею понесені витрати на правову допомогу в загальному розмірі 17000 грн.

Відповідно до ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

За ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Суд першої інстанції встановив, що завдана злочином матеріальна шкода у розмірі 4839,66 грн. підтверджена документально, а тому виходячи із позиції обвинуваченого ОСОБА_10 , який в цій частині позов визнав у повному обсязі, дійшов висновку про задоволення цих позовних вимог в повному об`ємі. В цій частині вирок місцевого суду також не оскаржується.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з частиною 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У своїй постанові від 20 лютого 2018 р. у справі № 303/4076/15-к Верховний Суд вказав, що згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема:

у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації,

у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я,

у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,

у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом,

у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя,

у порушенні стосунків з оточуючими людьми,

при настанні інших негативних наслідків.

Частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що вимоги цивільного позову є обґрунтованими, а визначаючи її розмір виходив з того, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав потерпілий у зв`язку з спричиненням йому легкого тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин волосяної частини голови, обличчя, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок таких дій, потерпілий вимушено перебував на стаціонарному лікуванні, втративши на певний час можливість вести звичайний спосіб життя, а тому з урахуванням характеру та обсягу таких страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла сторона, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Колегія суддів також погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильний та обґрунтований, відповідає встановленим обставинам кримінального правопорушення та розміру моральних переживань і страждань потерпілого у зв`язку з спричиненням йому обвинуваченим умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Як вбачається із цивільного позову у даному кримінальному провадженні на обґрунтування доводів щодо відшкодування моральної шкоди та із пояснень наданих потерпілою стороною безпосередньо у судовому засіданні, потерпілому ОСОБА_7 на момент вчинення злочину було не повних 14 років, він є інвалідом з дитинства, тому злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_10 завдали особливого удару по його дитячій, несформованій та хиткій психіці, він зазнав сильного фізичного болю внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень. Після лікування та повернення додому потерпілий не зміг повернутися до свого звичного життя, оскільки подія, що з ним трапилася набула розголосу, та він не бажав, щоб до нього оточуючі ставилися як до жертви кримінального правопорушення. Потерпілий ОСОБА_7 без нагальної потреби перестав виходити на вулицю, оскільки боявся, що знову може зустріти обвинуваченого, який в знак помсти за написану ним заяву про вчинення злочину, знову нанесе йому тілесні ушкодження. Протягом року він знаходився в пригніченому, депресивному стані. У зв`язку із перенесеною травмою голови у нього почастішали головні болі та порушився сон. Щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту призвели до фізичного погіршення здоров`я, що в свою чергу потягло собою неодноразові звернення до лікарів зі скаргами на здоров`я та додаткові витрати. Вчиненим кримінальним правопорушенням було порушено його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, оскільки батьки змушені були шукати для потерпілого інше місце навчання за межами населеного пункту, де потерпілий ОСОБА_7 зміг би перебувати у нормальній психологічній атмосфері, не побоюючись за своє життя та здоров`я. Саме тому було вирішено не продовжувати його навчання у школі до 11 класу, а продовжити навчання в училищі в місті Бар.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст.120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До складу витрат на правову допомогу входять дії адвоката або фахівця з права, які, в тому числі вчинені ним поза судовим засіданням. Такими діями, наприклад, є надання консультацій, складання позовної заяви, оформлення та копіювання додатків. Проте, такі витрати є предметом доказування у справі і повинні бути підтверджені документами. Такими документами, як правило, є: договір про надання правової допомоги, доручення, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки, посвідчення про відрядження, квитки на поїзд, тощо).

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу потерпілим надано суду першої інстанції, досліджено судом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, зокрема: Договір про надання правової допомоги від 14.12.2018р., укладений між ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 ; квитанцію № 0.0..1 від 15.12.2018р., видану АТ КБ «ПриватБанк» на суму 3000 грн. (платник: ОСОБА_8 , отримувач: ОСОБА_9 , призначення платежу: правова допомога послуг адвоката); квитанцію № 0.0..1 від 10.04.2019р., видану Калинівським відділенням Вінницької філії АТ КБ «ПриватБанк» на суму 4000 грн. (платник: ОСОБА_8 , отримувач: ОСОБА_9 , призначення платежу: правова допомога послуг адвоката); квитанцію № 0.0..1 від 21.05.2019р., видану Калинівським відділенням Вінницької філії АТ КБ «ПриватБанк» на суму 4000 грн. (платник: ОСОБА_8 , отримувач: ОСОБА_9 , призначення платежу: правова допомога послуг адвоката); квитанцію № 0.0..1 від 31.05.2019р., видану Калинівським відділенням Вінницької філії АТ КБ «ПриватБанк» на суму 4000 грн. (платник: ОСОБА_8 , отримувач: ОСОБА_9 , призначення платежу: правова допомога послуг адвоката); квитанцію № TS201431 від 11.12.2019р., видану АТ КБ «ПриватБанк» на суму 5000 грн. (платник: ОСОБА_8 , отримувач: ОСОБА_9 ).

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо розумності та співмірності суми витрат на правову допомогу, суд враховує також і те, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з 14.12.2018 по листопад 2019 року адвокатом ОСОБА_9 надавалася правова допомога на стадії досудового розслідування, яке проводилося СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, а з 02.12.19 по 25.08.2020 на стадії судового розгляду у суді першої інстанції. Місцем здійснення професійної діяльності адвоката ОСОБА_9 є місто Вінниця, вулиця Визволення 8, офіс 7. Досудове розслідування, судове провадження здійснювалося органами територіально віддаленим від міста Вінниця, оскільки всі вони знаходяться у місті Калинівка. Як зазначає адвокат, за весь час для проведення слідчих та інших процесуальних дій, відвідування судових засідань адвокатом було проведено більше 20 поїздок з Вінниці до Калинівки та назад, витрати на які здійснювалися виключно матір`ю потерпілого, що і підтверджується доданими до цивільного позову квитанціями. Окрім того, на стадії досудового розслідування представником потерпілого ініціювалися багаточисленні слідчі та процесуальні дії, було підготовлено та подано цивільний позов, за час кримінального провадження направлялися численні адвокатські запити, опрацьовувалися відповіді на такі запити, що знайшло своє підтвердження у матеріалах кримінального провадження. Також обґрунтованими є заперечення адвоката ОСОБА_9 на подану апеляційну скаргу про те, що потерпілим було заявлено цивільний позов про відшкодування понесених витрат на правову допомогу лише в сумі 17000 гривень, хоча надано документальне підтвердження таких витрат на правову допомогу квитанціями на суму 20000 гривень.

Таким чином задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченого понесених потерпілим витрат на правову допомогу надану адвокатом ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов вірного та цілком обґрунтованого висновку про їх стягнення в загальному розмірі 17000 грн., а саме розміру, визначеному цивільним позивачем згідно заяви про виправлення описки в частині суми понесених витрат на професійну правничу допомогу від 12.02.2020р. № 51, яка зареєстрована в канцелярії суду за вх. № 1594/20 від 13.02.2020р., що підтверджуються документально та в межах заявлених в цій частині позовних вимог. З таким висновком суду першої інстанції також повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду. А тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в цій частині також є непереконливими та не спростовують мотиви та висновків місцевого суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 25.08.2020 щодо ОСОБА_10 -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4