У Х В А Л А

16.09.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000979 від 02.03.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2020 року заявник звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області повернути тимчасово вилучений автомобіль Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1 в кузові чорного кольору ОСОБА_3 як особі, в якої було вилучене майно без сплати за утримання автомобіля на штрафмайданчику.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до висновку, що її необхідно повернути заявнику з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк.

Право доступу до суду для оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 304 КПК України визначено, що скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Отже, закон чітко покладає обов`язок заінтересованої сторони у разі пропуску строку на оскарження дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора заявляти клопотання про поновлення процесуального строку та надавати докази поважності його пропуску.

Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 року ч. 1 ст. 304 КПК встановлено десятиденний строк, упродовж якого особа має право звернутися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Цей строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії. У випадку пропуску строку, встановленого для подання скарги, скарга повертається особі, якщо при її поданні особа не порушила питання про поновлення цього строку. Слідчий суддя, за наявності відповідної заяви, може поновити строк, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо). Підставою для поновлення строків також може бути визнано й об`єктивні причини, внаслідок яких особа не змогла вчасно реалізувати своє право на подання скарги (п. 5). У випадку якщо скарга не відповідає вимогам закону, слідчий суддя виносить ухвалу про повернення скарги. Скарга не відповідає вимогам закону, якщо, крім іншого, її подано після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК, і особа не заявила клопотання про його поновлення або слідчий суддя не знайшов підстав для його поновлення (п. 6).

Із матеріалів скарги вбачається, що із заявою до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області про повернення вилученого в нього автомобія ОСОБА_3 звертався 13.08.2020 року. Разом із тим, скарга була подана до суду 16.09.2020 року, тобто із порушенням встановленого законом строку на подання до суду скарги на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27 від 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003 року). При визначеності наявності поважності причин пропуску національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особу вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, і в справі «Пелевін проти України» Суд зазначає, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі «Делкурт проти Бельгії». Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»).

Із змісту скарги та доданих до неї матеріалів встановлено, що ОСОБА_3 з 13.08.2020 року по 16.09.2020 року не вживалося ніяких заходів, щоб дізнатися про результати прийнятого слідчим рішення за поданою ним заявою про повернення майна.

Враховуючи, що заявником пропущений процесуальний строк для оскарження бездіяльності слідчого щодо неповернення майна за заявою ОСОБА_3 , а із даною скаргою заявник звернувся до суду 16.09.2020 року і всупереч п. 3. ч. 2 ст. 304 КПК України у скарзі не порушено питання про поновлення цього строку, тому скарга має бути повернута заявнику.

Керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000979 від 02.03.2020 року - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1