Номер провадження: 11-сс/813/59/21
Номер справи місцевого суду: 504/4067/20 1-кс/504/1095/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.12.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001151 від 26.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -
встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про арешт майна в кримінальному проваджені №0001151, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та накладено арешт на автомобіль Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_1 , який вилучено 25.11.2020р. в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який належить гр. ОСОБА_7 та фактично знаходиться у користуванні у гр. ОСОБА_10 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучений автомобіль має значення речових доказів у кримінального провадженні, тому з метою збереження даного майна, враховуючи, що повернення може призвести до втрати, підміни речових доказів, слідчий суддя прийшов до висновку, що на теперішній час існують достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, в порядку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та повернути автомобіль власнику. Зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні не було доведено необхідність накладення арешту на автомобіль потерпілого у кримінальному провадженні, не надано слідчому судді доказів про призначення будь-яких експертиз.
Більше того, до клопотання долучено копію свідоцтва про реєстрацію іншого автомобіля, на що адвокат звертав увагу слідчого судді.
В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, із клопотаннями про відкладення розгляду або його проведення за відсутності прокурора до апеляційного суду не звертався, у зв`язку із чим апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Проте, як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001151 від 26.11.2020 р. (а.п. 1-3), слідчий визначив, що вилучений в ході огляду автомобіль Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_1 зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та має ознаки речового доказу, передбаченого ст. 84 КПК України, а відомості, установлені під час проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, будуть використані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, тому виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно. При цьому підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.
Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР (а.с. 4) видно що, Лиманським ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема, було встановлено, що 25.11.2020р. біля 10 год. на 29 км автодороги М-28 сполученням «Одеса-Южне» в смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області сталося зіткнення автомобіля Mitsubisi Lancer державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в напрямку м. Одеси і здійснював маневр обгону, та автомобілю Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення, автомобіль Mitsubisi Lancer державний номерний знак НОМЕР_2 виїхав за межі автодороги та перекинувся.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому шийно- поперекового відділу хребта І-ІІ ступеня та був доставлений до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня».
Натомість, до матеріалів провадження долучена копія листа заступника начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 від 08.12.2020 року, відповідно до якого на теперішній час відпала необхідність в подальшому зберіганні автомобіля Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_1 на спецмайданчику (а.п. 27).
Окрім того, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що на теперішній час з автомобілем проведенні всі необхідні слідчі дії та автомобіль повернутий власнику.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було доведено необхідності накладення арешту на вказаний у клопотанні автомобіль.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону, викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно ОСОБА_7 у порушення вимог закону та прав власника майна.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити, ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.12.2020 року про накладення арешту на автомобіль Subaru Impresa у кримінальному провадженні №0001151 від 26.11.2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4