Справа № 167/199/20 Провадження №11-кп/802/72/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, освіта вища, одружений, військовозобов`язаний, раніше не судимий, має на утриманні малолітніх дітей,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Вироком вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 листопада 2019 року близько 18 год. 01 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, рухаючись в напрямку з м. Ковель у м. Луцьк автодорогою М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече по вул. Першотравневій в с. Копачівка, Рожищенського району, Волинської області, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3, знехтував безпекою дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не був особливо уважним в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювались темною порою доби, щоб мати можливість постійно контролювати рух керованого транспортного засобу та його напрямок, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в результаті чого продовжив рух на нерегульований пішохідний перехід, не переконавшись у відсутності пішоходів на ньому, в порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), не зменшив швидкість свого автомобіля і не зупинився перед пішохідним переходом та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переході зліва направо по ходу руху автомобіля, вчинивши на неї наїзд.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження. За ступенем тяжкості відкритий перелом плечової кістки відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, закрита травма грудної клітки та закрите пошкодження зв`язок правого колінного суглобу за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину. Вказує, що при призначенні покарання, судом не враховано обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, думку потерпілої, яка просила обвинуваченого позбавити волі, а також наслідки його вчинення заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, подальші негативні зміни у її житті, необхідність тривалого лікування, терміни якого не прогнозовані. Також не погоджується із частковим задоволенням цивільного позову через його невмотивованість. У зв`язку із цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 просить вищевказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржують вирок в частині призначеного судом покарання, яке, як вони вважають, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його суворість. Зазначають, що обвинувачений сприяв розкриттю злочину, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. А при призначенні додаткового покарання поза увагою суду залишилось те, що позбавлення права керувати транспортними засобами, об`єктивно вплине на можливість першого заробляти кошти, в тому числі, і на утримання членів своєї сім`ї. Не погоджуються і з розміром стягнутої на користь потерпілої із відповідача ОСОБА_8 суми у відшкодування моральної шкоди, яка є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із пережитими нею стражданнями, просять оскаржуваний вирок змінити. Призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, визначені ст. 76 КК України обов`язки. Погоджуються на відшкодування потерпілій ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити, апеляцію обвинуваченого та його захисника заперечила, які, подану ними апеляційну скаргу підтримали, заперечивши, при цьому, апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку про безпідставність поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжке тілесне ушкодження потерпілій та доведеність його винуватості у вчиненні даного злочину, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому на предмет законності та обґрунтованості апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому. Разом з тим з огляду на дискреційні повноваження суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суду, місцевий суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_8 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі та звільняючи від його відбування з випробуванням, виходив з того, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двоє малолітніх дітей, досудову доповідь органу пробації, за змістом якої перший не потребує призначення покарання у виді позбавлення або обмеження волі, а також позицію потерпілої, яка не є визначальною, проте враховується в сукупності із іншими обставинами справи.

До обставин, які пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданої злочином шкоди. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. І з таким висновком погоджується апеляційний суд.

З урахуванням особи ОСОБА_8 , обставин, які пом`якшують його покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому основного покарання у виді позбавленні волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації.

Виходячи з роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки такий висновок зроблений із урахуванням обставин вчинення злочину, його наслідків, думки потерпілої ОСОБА_7 .

Доводи сторони захисту, що призначення додаткового покарання призведе до неможливості першого утримувати себе та членів сім`ї жодними доказами не підтверджені. В матеріалах провадження відсутні дані про те, що право керувати транспортним засобом безпосередньо пов`язане із родом діяльності ОСОБА_8 , або ж позбавить його джерела доходу, а тому підстав для зміни вироку суду в цій його частині, апеляційний суд не знаходить.

Що стосується заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову, апеляційний суд зазначає про таке.

Потерпіла, користуючись наданими їй процесуальним законом правами /ст. 56 КПК України/, під час судового провадження у суді першої інстанції пред`явила цивільний позов, шляхом подачі позовної заяви про стягнення моральної шкоди, завданої злочином /а.к.п. 35-36/.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, місцевий суд, керуючись положеннями статей 127 - 129 КПК України та приймаючи рішення про його часткове задоволення, врахував фізичні та моральні страждання пережиті потерпілою, тривалість лікування, вимушені зміни у її житті, незворотні наслідки від вчиненого. При визначенні самого розміру моральної шкоди судом з достатньою повнотою ураховано вимоги розумності та справедливості.

Відтак, заявлений у справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 вирішено відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та захисника не знайшли свого підтвердження при їх розгляді апеляційним судом, тому підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Ухвала набрала законної сили: 20 січня 2021 року.

Помічник секретаря судової палати
з розгляду кримінальних справ ОСОБА_11

Дата засвідчення копії: 21 січня 2021 року.