Ухвала
30 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 210/1897/18
провадження № 51-5704ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судове рішення щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судового рішення щодо нього у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 1, 3, 4, 5 ч. 2 та частин 3, 5 вказаної статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Згідно ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак всупереч зазначеним вимогам закону касаційна скарга засудженого адресована до Касаційного суду України з кримінальних справ.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 427 КПК у касаційній скарзі необхідно зазначити судове рішення, що оскаржується. Проте, як вбачається з скарги вона подана на вирок Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, водночас до касаційної скарги засудженим долучено копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року. В зв`язку з цим, засудженому необхідно уточнити у вступній та прохальній частині касаційної скарги судове рішення, що ним дійсно оскаржується.
При цьому засудженому слід враховувати, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судом при його винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що, відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, суть наведених доводів в касаційній скарзі засудженого зводиться до не погодження з оцінкою доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, неповнотою досудового та судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений не покликається на порушення вимог кримінального процесуального закону передбачені ч. 1 ст. 438 КПК та не конкретизує яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо нього, та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваного рішення, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 412 - 414, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.
Проте, засудженим не сформульовані вимоги до суду касаційної інстанції, з огляду на положення ст. 436 КПК, якою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Натомість, як вбачається зі змісту касаційної скарги, то вона містить істотні суперечності, оскільки засуджений оскаржує вирок суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції, однак за результатами розгляду поданої скарги ставить питання лише щодо скасування рішення суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, без вказівки щодо долі вироку суду першої інстанції і його копію всупереч положенням ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги також не додає.
Така вимога засудженого суперечить положенням КПК, оскільки порушуючи питання про скасування рішення апеляційного суду, касаційний суд, у разі скасування вказаного рішення, може призначити лише новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а не новий розгляд у суді першої інстанції, про що просить засуджений в прохальній частині своєї касаційної скарги. Вказане прохання позбавляє можливості встановити дійсну позицію засудженого за наслідками розгляду його касаційної скарги.
З огляду на це, засуджений має чітко зазначити у прохальній частині касаційної скарги, яке саме рішення повинен прийняти Суд, з урахуванням положень передбачених ст. 436 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судове рішення щодо нього, залишити без руху та надати п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3