Справа № 161/932/20 Провадження №11-кп/802/291/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0004774 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого за зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, має на утриманні четверо дітей, раніше не судимого, засуджено:

- за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 у користь держави витрати на залучення експерта для проведення дактилоскопічної експертизи (висновок експерта №135 від 23.04.2019) у сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 коп.

До вступу вироку у законну силу, запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній - домашній арешт.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, 28 грудня 2018 року, близько 11 год. 10 хв., перебуваючи у одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно викрав із серванту золоту обручку, вагою 3 г., 585 проби, вартістю 2500 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 , 11 лютого 2019 року, близько 12год.15 хв., перебуваючи у одній із кімнат квартири АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом ривка, із рук ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в силу свого віку та обмежених фізичних можливостей, не могла перешкодити вчиненню злочинних дій, повторно відкрито викрав гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, у якому знаходились грошові кошти у розмірі 20 000 гривень, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.
Також, ОСОБА_7 , 29 березня 2019 року, близько 12год.10 хв., перебуваючи у одній із кімнат квартири АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в присутності малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_7 , однак в силу свого віку, не міг перешкодити їх вчиненню, повторно відкрито викрав із скарбнички грошові кошти у розмірі 500 гривень та 55 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 29.03.2019 становило 1498 гривень 75 копійок, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_13 завдано майнову шкоду на загальну суму 1998 гривень 75 копійок.
Також, ОСОБА_7 , 04 квітня 2019 року, у період часу із 11 години 00 хвилин по 14 годину 00 хвилин, перебуваючи у одній із кімнат квартири АДРЕСА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в присутності малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка усвідомлювала злочинний характер дій ОСОБА_7 , однак в силу свого віку, не могла перешкодити їх вчиненню, повторно відкрито викрав із полиці шафи грошові кошти у розмірі 500 польських злотих, що згідно курсу Національного банку України станом на 04.04.2019 становило 3545 гривень, та 40 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 04.04.2019 становило 1083 гривень 20 копійок, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_15 завдано майнову шкоду на загальну суму 4628 гривень 20 копійок.
Також, ОСОБА_7 , 18 квітня 2019 року, близько 11 години 00 хвилин, перебуваючи у одній із кімнат квартири АДРЕСА_6 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в присутності малолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_7 , однак в силу свого віку, не міг перешкодити їх вчиненню, повторно відкрито викрав із гаманця грошові кошти у розмірі 2 400 гривень та 35 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 18.04.2019 становило 934 гривні 15 копійок, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_17 завдано майнову шкоду на загальну суму 3334 гривні 15 копійок.
У поданій на вирок апеляційній скарзі та змінах до неї, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує, що місцевий суд, застосовуючи до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання, не врахував, що останній вчинив ряд тяжких злочинів, у присутності осіб, які в силу свого малолітнього чи похилого віку або фізичного стану не могли йому перешкодити. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 100 годин громадських робіт; за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисників, які апеляційну скаргу прокурора визнали частково, перевіривши матеріали кримінального проваджений, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України та доведеність його вини у вчиненні цих злочину є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.

Згідно вимог ст.370 КІІК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Що стосується призначеного покарання, під час апеляційного розгляду встановлено наступне.
ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 185 КК України та за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкціями зазначених статей на момент розгляду кримінального провадження.
Разом з тим, на момент апеляційного розгляду набрав чинності Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, яким, серед іншого, внесені зміни до санкції ч.1 ст. 185 КК України, відповідно до чого з 01.07.2020 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Отже, покарання у виді позбавлення волі за ч.1 ст. 185 КК України не передбачено. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України з 01.07.2020 року віднесене до кримінальних проступків, що поширює свою дію також на кримінальні правопорушення, що були вчинені до 01.07.2020 року.
Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
За наведеного, з огляду на вимоги ч.1 ст. 5 КК України, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України слід змінити та призначити покарання у відповідності з діючим законодавством.
Визначаючи вид та розмір покарання за ч.1 ст. 185 КК України, суд враховує дані про особу обвинуваченого та приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді громадських робіт, яке передбачено санкцією зазначеної статті та відповідно до вимог ст. 56 КК України можливо застосувати у даному випадку.
Разом з тим, прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження, передбаченого ст.75 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку та малолітнього.
З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував завдані потерпілим збитки, перебуває у шлюбі, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні - четверо дітей, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо.

Окрім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання щодо останнього.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при звільненні ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування цього покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України з застосуванням ст.ст. 70, 76 КК України повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, й не є надто м`яким.
Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що застосуванням положення ст.75 КК України, відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання, пов`язаної з реальним його відбуттям, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

При цьому, усі доводи сторони обвинувачення щодо не наведення обставин провадження та даних про особу обвинуваченого, які дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції вони наведені в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Будь-яких порушень кримінального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині застосування положень ст.. 75 КК України, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 185 КК України змінити.

Зменшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України до 100 (ста) годин громадських робіт.

В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді