Провадження № 1-кп/947/973/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ЄРДР № 0000396 від 07.03.2020 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 07.03.2020, приблизно о 11:50 годин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , відчинив двері своєї квартири ОСОБА_7 , який прийшов до нього за для отримання раніше наданих у борг ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 270 гривень.
Перебуваючи у коридорі квартири між ними виник конфлікт та словесна перепалка щодо неповернення боргу ОСОБА_6 , в ході якої ОСОБА_7 схопив своїми руками останнього за верхній одяг, одягнутий на ньому у разі чого вони удвох впали на підлогу.
Знаходячись на підлозі у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкодження, у зв`язку із чим він підвівшись попрямував до своєї спальної кімнати, де зі столу узяв ніж та тримаючи його правою рукою вибіг до коридору, де в цей час ОСОБА_7 підводився з підлоги, та підбігши до якого наніс перший удар ножем, в область лівого плечового суглоба спричинивши ОСОБА_7 колото-різану рану, яка відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Надалі, одразу після чого, ОСОБА_6 не маючи на меті зупинятися в своїх неправомірних діях, завдав другий удар ножем ОСОБА_7 в область задньої поверхні грудної клітки, чим спричинив останньому колото-різане поранення, проникаюче в ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, що призвело до внутрішньо плевральної кровотечі та пневмотораксом (потраплянням повітря в плевральну порожнину), що було небезпечним для життя в момент спричинення і без надання медичної допомоги могло закінчитись смертю, що за критеріями відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критеріями небезпеки для життя.
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме 07.03.2020 року він знаходився в своєї квартирі АДРЕСА_2 , і до нього прийшов його знайомий ОСОБА_7 , який просив його повернути раніше надані у борг гроші у розмірі 270 гривень. У зв`язку з неповерненням боргу між ними виник конфлікт в ході якого він з ящику дістав ніж, і потім ним вдарив декілька разів ОСОБА_7 в різні частки тіла. У скоєному щиро кається, та просив суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_8 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вимог матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не має. Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначити на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7"Про практику призначення кримінального покарання» роз`яснюється, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З врахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, працював робітником в ЗОШ № 51, неодружений, вчинив тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, що свідчить, про його підвищену небезпечність для суспільства. Своїми умисними діями, спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , тобто посягнув на невід`ємне природне право людини, яке охороняється і захищається Державою. Відповідно до ст.3 та ст. 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, позицію потерпілого, якому добровільно відшкодовані збитки завдані кримінальним правопорушенням, позитивну характеристику, наявність на утриманні матері-інваліда, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч.1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання гарантуватиме безпеку для суспільства, яке необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України.
Таким чином, суд вважає необгрунтованою та безпідставною думку захисника ОСОБА_5 про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 можливо призначити покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України.
З метою забезпечення виконання вироку, з врахуванням того, що ОСОБА_6 призначається покарання у виді позбавлення волі, обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін, до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати згідно зі ст. 124 КПК України, відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
В кримінальному провадженні Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11» подано цивільний позов про відшкодування збитків понесених на стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_7 у розмірі 2479 гривень.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128, 129, 242, 349, 368, 370-374,376, 392, 393, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання з 08.03.2020 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь КУ «Міська Клінічна лікарня №11», грошові кошти у розмірі 2479 гривень.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_6 під вартою з 08.03.2020.р. по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).
Речові докази: футболку білого кольору, спортивну кофту чорного кольору, куртку синього кольору повернути за належністю власнику.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1