Справа № 161/6449/20 Провадження №11-кп/802/445/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2020 року про задоволення подання Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки на підставі ст.ст.75, 76 КК України.
Старший інспектор Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_10 звернувся до суду із поданням про звільнення від відбування призначеного покарання за закінченням іспитового строку щодо ОСОБА_7 .

В обґрунтування зазначає, що засуджений за період іспитового строку зарекомендував себе задовільно, повторного злочину не скоїв. Обов`язки, покладені на нього судом, порушував, за що до нього було застосоване застереження у виді винесення письмового попередження. Іспитовий строк, визначений ОСОБА_7 вироком Маневицького районного суду Волинської області від 19.04.2018, закінчився,
Ухвалою суду першої інстанції вказане клопотання задоволене. Своє рішення суд мотивував тим, що у Демидівському районному суді Рівненської області знаходиться кримінальне провадження № 0001028 від 13.10.2018 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.292, ч.1 ст.15 ч.2 ст.185 КК України. На даний час обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не розглянутий, тобто винуватість останнього у вчиненні нового кримінального правопорушення у встановленому законом порядку не доведена, а тому відповідно до ст.62 Конституції України на даний час він вважається невинуватим та таким, що нового злочину не вчинив.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів незаконності. Посилається на невиконання ОСОБА_7 під час іспитового строку покладених на нього обов`язків, неодноразові притягнення засудженого до адміністративної відповідальності за час перебування на обліку. Вищенаведене свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення. Зауважує, що у Демидівському районному суді Рівненської області знаходиться кримінальне провадження № 0001028 від 13.10.2018 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.292, ч.1 ст.15 ч.2 ст.185 КК України. Тому просить скасувати рішення суду і постановити нове, яким відмовити у задоволенні подання органу пробації про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити у задоволенні подання про звільнення від відбування покарання, засудженого і його захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при постановленні рішення місцевим судом дотримано.

Задовольняючи подання Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно послався на те, що у Демидівському районному суді Рівненської області знаходиться кримінальне провадження № 0001028 від 13.10.2018 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.292, ч.1 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, однак на даний час обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не розглянутий, і винуватість останнього у встановленому законом порядку не доведена.
Відповідно до ч.3 ст.75 та ч.1 ст.78 КК України передумовами для звільнення засудженого від відбування покарання є виконання покладених на нього обов`язків і невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.

При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, особа згідно із ч.1 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.

Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно із п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п.2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

За таких обставин, врахування судом першої інстанції лише наявності обвинувального акту без обвинувального вироку суду при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як про це просить прокурор у свої апеляційній скарзі, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, та порушує засадничий принцип презумпції невинуватості, а також може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.
Що стосується доводів апеляційної скарги про невиконання засудженим під час іспитового строку покладених на нього обов`язків, апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
У матеріалах особової справи, дійсно, міститься попередження ОСОБА_7 про те, що 09.01.2019 він не з`явився до органу пробації (а.о.с.73).
Однак, відразу наступного дня 10.01.2019 засуджений з`явився до Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області і у письмових поясненнях вказав, що забувся і в подальшому таке не повториться (а.о.с.72).
Матеріалами особової справи стверджується, що 08.01.2020 ОСОБА_7 повторно не з`явився на реєстрацію, проте у своїх поясненнях від 10.01.2020 він зазначив, що хворів і перебував вдома на лікуванні (а.о.с.152).
Інших порушень невиконання покладених на засудженого обов`язків матеріали справи не містять (а.о.с.25).

У поданій апеляційні скарзі прокурор посилається на неодноразові притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що засуджений двічі притягувався до адміністративної відповідальності, а саме: 16.05.2018 за ч.1 ст.122 КУпАП та 26.02.2019 за ч.1 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП (а.о.с.60, 116).

Такі притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за час його перебування на обліку, на думку апеляційного суду, хоча і мають місце, однак не є систематичними.

Суд апеляційної інстанції вважає, вчинені ОСОБА_7 правопорушення, з урахуванням їх характеру та обставин, не дають обґрунтованих підстав дійти висновку, що засуджений не бажає стати на шлях виправлення, та не можуть слугувати виключними обставинами для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 .
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не є підставами для скасування рішення суду та відмови у задоволенні подання про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2020 року про задоволення подання Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 без змін.

Головуючий

Судді