КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання виконуючого обов`язки прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживає ОСОБА_8 , а саме на: конверт, де зазначено отримувач ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 ; тримач сім-карти «Київстар» без сім-карти; стартовий пакет «Водафон» з серійним номером сім-карти НОМЕР_1 ; 2 тримача для сім-карти, а також інструмент для використання; тримач для сім-карти lifecell без сім-карти, із забороною його використання, розпорядження та відчуження.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, згідно доводів апеляційної скарги, клопотання прокурора про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки було подане з порушенням встановленого кримінальним процесуальним законом строку на звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Також, адвокат звертає увагу суду і на ту обставину, що судом було порушено вимоги чинного законодавства щодо строків розгляду таких клопотань.

Вказує апелянт і на порушення слідчим суддею права на захист, оскільки розгляд клопотання про арешт майна відбувся за відсутності представника та власника майна.

Одночасно представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що копію постановлено судом рішення ним отримано лише 22 червня 2020 року. В звязку з цим просить визнати причину пропуску строку поважною.

Представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, що відповідно до положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та його представника, а надані суду матеріали не містять відомостей про направлення останнім копії постановленого судом рішення, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим він підлягає поновленню.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість рішення суду, то колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Слідчий суддя, на даній стадії кримінального провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 13 липня 2018 року за фактом замаху на умисне вбивство ОСОБА_10 , за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року було надано дозвіл на проведення обшук за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення речей і документів, в тому числі і засобів зв`язку, електронних носіїв інформації.

02 квітня 2020 року, в ході проведення обшуку за вище вказаною адресою було вилучено наступне майно: конверт, де зазначено отримувач ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 ; тримач сім-карти «Київстар» без сім-карти; стартовий пакет «Водафон» з серійним номером сім-карти НОМЕР_1 ; 2 тримача для сім-карти, а також інструмент для використання; тримач для сім-карти lifecell без сім-карти.

Постановою слідчого від 02 квітня 2020 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000285.

Також, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно.

Встановивши вказані обставини, слідчий суддя прийшов до висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначивши, що стороною обвинувачення доведено необхідність для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що надані прокурором матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність критеріям ст. 98 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення права власника майна на захист, яке виразилося у тому, що останній не був повідомлений про дату розгляду клопотання про арешт майна, то у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Щодо строків звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт майна слід зазначити наступне. Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року клопотання прокурора про арешт вилученого майна у кримінальному провадження № 0000285 було повернуто у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 171 КПК України, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Прокурор дотримався вказівок суду першої інстанції та усунув казані недоліки у встановлений йому строк.
Відповідно до штампу вхідної кореспонденції, клопотання про арешт майна було подано прокурором до суду, після усунення недоліків, 07 квітня 2020 року та 08 квітня 2020 року воно було розглянуто слідчим суддею.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги про порушення слідчим суддею вимог чинного кримінального процесуального законодавства щодо строку розгляду таких клопотань.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою його забезпечення.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання виконуючого обов`язки прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживає ОСОБА_8 , а саме на: конверт, де зазначено отримувач ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 ; тримач сім-карти «Київстар» без сім-карти; стартовий пакет «Водафон» з серійним номером сім-карти НОМЕР_1 ; 2 тримача для сім-карти, а також інструмент для використання; тримач для сім-карти lifecell без сім-карти, із забороною його використання, розпорядження та відчуження, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Номер справи 757/14678/20-к
Номер апеляційного провадження 11-сс/824/3523/2020 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_14
Доповідач: ОСОБА_1