Справа №592/6393/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бичков
Номер провадження 11-сс/816/285/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула в порядку письмового провадження в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2020 року, про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційні скарзі представник власника майна ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, а вилучене майно повернути.

За змістом доводів апеляційної скарги посилається на те, що всупереч вимог, передбачених ч.1 ст. 172 КПК не було повідомлено належним чином власника майна ОСОБА_5 та його захисника про дату та час розгляду клопотання та розглянуто клопотання у їх відсутність.

Також зазначає, що ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не є підозрюваним або обвинуваченим, в матеріалах клопотання відсутні дані про вартість майна, не зазначені підстави та мета необхідності накладення арешту, адже мобільний телефон взагалі не має відношення до кримінального до кримінального провадження, в рамках якого подано клопотання. При цьому, вказує на порушення слідчим суддею ст.ст.258,263,264 КПК України, якими визначено, що вилучення електронних пристроїв електронних систем і носіїв інформації є втручанням у приватне спілкування і можливе лише на підставі ухвали слідчого судді.

Окрім того, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, визнавши причину його пропуску поважними.

26 травня 2020 року слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми, розглянувши клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 , про арешт майна, постановив ухвалу, якою клопотання було задоволено та накладено арешт на майно, яке добровільно видав ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон Iphone X з ІМЕІ: НОМЕР_1 , та сім-карту оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_2 , яка перебувала у вказаному мобільному телефоні.

Слідчий суддя мотивував постановлену ухвалу тим, що вилучене майно має суттєве значення для встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, в письмових заявах просять розглянути в порядку письмового провадження без їх участі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 2 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів із дня її оголошення.

Пунктом 4 ч. 3ст. 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд клопотання слідчого був проведений у відсутність власника майна ОСОБА_5 та його представника, не були вони присутні і при проголошення судового рішення 26 травня 2020 року.

В матеріалах провадження відсутні дані про отримання зазначеними особами копії оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про поважність пропуску представником власника майна адвокатом ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та необхідність його поновлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001662 від 23.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Під час огляду місця події 23.05.2020 біля під`їзду №3 буд. №14 по вул. Сумсько-Київських Дивізій в м. Суми виявлено транспортний засіб ВАЗ 21013, 1983 р.в., бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , в якому на момент огляду багажник знаходився у відчиненому положенні, замок має пошкодження у вигляді погнутості та ум`ятини. Зі слів потерпілого, ОСОБА_8 , який був присутній під час огляду місця події, в багажному відділенні знаходилося запасне колесо «Rosava R13», з металевим сірого кольору диском, ящик з інструментами та в бензиновому баці вказаного авто перебувало близько 17 літрів бензину «А-92», а на момент огляду покажчик бензину був на відмітці «0».

В цей же день, під час огляду місця події біля будинку №16 по вул. Сумсько-Київських Дивізій в м. Суми виявлено транспортний засіб «Volkswagen Golf» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 , та який в цей час перебував біля власного авто разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , під час огляду якого було виявлено в багажнику вказаного транспортного засобу викрадене колесо «Rosava R13», з металевим сірого кольору диском та ящик з інструментами.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Колегія суддів дійшла висновку, що вилучений мобільний телефон Iphone X з сім картою, критеріям ст. 98 КПК України, у контексті даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не відповідає.

Крім того, із матеріалів провадження вбачається, що фактично слідчим був проведений не огляд місця події, а обшук автомобіля, оскільки було проникнення до салону автомобіля з вилученням з нього майна.

Приписами ст. 234 КПК України визначено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Проте, всупереч наведеним положенням закону, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що після проведення огляду слідчий чи прокурор зверталися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, а так само, відсутні відповідні рішення слідчого судді про надання дозволу на обшук автомобіля, що унеможливило доказову силу протоколу огляду.

Вказані обставини не були належним чином досліджені та перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, що вплинуло на законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого ним рішення.

Також жодній особі в рамках цього кримінального провадження не було повідомлено про підозру, цивільний позов заявлений не був, а санкцією ч. 2 ст. 185 КК України не передбачена конфіскація або спеціальна конфіскація.

Само по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими вказаного мобільного телефону з сім-картою, не може бути враховано як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Проте, всупереч наведеним положенням закону, у матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала суду, на підставі якої був вилучений вказаний телефон з сім-картою, а так само відсутні дані про необхідність в проведенні експертного дослідження цього телефону чи, що даний телефон був засобом або знаряддям вчинення злочину в даному провадженні.

Вказані обставини не були належним чином досліджені та перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, що вплинуло на законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого ним рішення.

З огляду на викладене, втручання держави в право володіння майном у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, здійснено не на підставі кримінального процесуального закону та поза обсягами необхідними для даного кримінального провадження, а тому таке втручання не є виправданим, оскільки було здійснено за відсутності передбачених у національному законі підстав та об`єктивної необхідності в цьому.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, не дотримавшись вимог ст.ст. 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно особи, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, тим самим задовольнивши апеляційні вимоги представника власника майна.

Керуючись ст.ст. 376, 170, 172, 173, 404,405,407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_6 строк на подачу апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2020 року, про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, яке добровільно видав ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон Iphone X з ІМЕІ: НОМЕР_1 , та сім-карту оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_2 , яка перебувала у вказаному мобільному телефоні.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3