ВИРОК
іменем України
29 січня 2021 рокуСправа №451/514/17
Провадження № 1-кп/451/11/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

з участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів обвинувальний акт по об`єднаному кримінальному провадженні №0000125 від 4.04.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, не працюючого, не одруженого, не депутата, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Буського районного суду Львівської області від 7 лютого 2020 року, покарання за якиим відбув, обвинувальні акти про вчинення ОСОБА_5 крадіжок перебувають на розгляді у Кам`янка-Бузькому суді Львівської області-

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 12.04.2017 року близько 11:00 години в АДРЕСА_2 , з метою крадіжки таємно, з корисливих спонукань та повторно, оскільки попередня судимість за корисливий злочин не погашена і не знята у встановленому законом порядку, шляхом зламу вхідних дверей приміщення проник в середину нежитлового приміщення, звідки вчинив крадіжку двигуна, потужністю 7,5 кВт, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 6000 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, 20.06.2017 року близько 23:00 години, ОСОБА_5 з метою вчинення крадіжки, діючи повторно, оскільки раніше вчинив злочин проти власності, через вікно проник в приміщення житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , звідки таємно та з корисливих мотивів, вчинив крадіжку оприскувача ОП-12, торгівельної марки «Forte», який обернув на власну користь, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 в сумі 270 гривень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, та дав суду показання, що він дійсно проникав у приміщення та вчинив крадіжку двигуна і оприскувача, як це зазначено в обвинувальних актах. Це майно він повернув потерпілим, вчиняв крадіжки для того, що виживати. Просив в судовому засіданні не позбавляти його волі, такі випадки більше ним не повторяться.

Захисник ОСОБА_4 просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки майно потерпілим повернуто та обвинувачений побіцяв суду, що більше такий випалдок ним не повториться.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, претензії до обвинуваченого відсутні (а.с.142, 151).

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежився дослідженням доказів допитом обвинуваченого.

Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України доведена повністю.

Таким чином, проаналізувавши покази самого обвинуваченого, суд вважає доведеним факт у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчинених повторно, поєднаних з проникненням у житло та нежитлове приміщення, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Обставин, що пом`якшуєть покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбаченою ст.67 КК України судом визнається вчинення кримінальних правопорушень повторно.

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим у 2017 році та передбачене ч.3 ст.185 КК України класифікувалося як тяжкий злочин, в даний час нетяжким злочином.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами ст.50 КК Українги покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових криміналбьних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь вчинених кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення злочинів, особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а необхідним і достатнім покаранням для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Буського районного суду Львівської області від 7 лютого 2020 року за ст.395 КК України у виді арешту на три місяці, арешт відбув (а.с.203-205).

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року, ОСОБА_5 визнано винним за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки та на підставі ст.75 КК України від покарання звільнено з іспитовим строком три роки, вирок суду набрав законної сили (а.с.201-202).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368,370,371,373-376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

В силу ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 до ухвалення вироку Сокальським районним судом Львівської області від 15.11.2018 року, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточно ОСОБА_5 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з дня його затримання.

Речові докази: - двигун, потужністю 7,5 кВт, залишити у користуванні ОСОБА_6 та оприскувач ОП-12, торгівельної марки «Forte» - залишити у користуванні ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.395 КПК України з врахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1