БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/793/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. м. Борзна
Слідчий суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна клопотання слідчого про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Борзнянського відділу Бахмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до суду з даним клопотанням, в якому просить в межах кримінального провадження №0000343 від 24.09.2020 року за ч. 3 ст. 152 КК України накласти арешт на майно.

Клопотання обґрунтовано тим, що 24.09.2020 року до Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що її вітчим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно вчиняє насильство по відношенню до її матері, а також 20.09.2020 року примусив заявницю вступити з ним в статевий контакт. Попередньо встановлено, що ОСОБА_5 змушував ОСОБА_9 вступати з ним в статеві зносини неодноразово на той момент, коли остання була неповнолітньою. Крім того, ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення даної категорії злочину.

24.09.2020 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000343 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 3 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим Борзнянським районним судом від 16.12.2002 року за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років та Менським районним судом від 03.02.2004 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 13 років 6 місяців, після відбуття покарання на шлях виправлення не став та в період не знятої та непогашеної судимості вчинив новий злочин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 вересня 2020 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, діючи з прямим умислом, з метою вчинення статевого акту, дочекавшись поки нікого не буде вдома, за адресою: с. Сидорівка, вул. Гоголя, 10 Борзнянського району Чернігівської області, застосовуючи фізичне насильство та погрози застосування такого насильства, що виражалося заподіянням удару в область обличчя та залякуванням потерпілої можливим застосування до її братів фізичної розправи, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ще не досягла 18 років, без її добровільної згоди змусив останню роздягнутись та повторно вступив з нею у природні статеві відносини, тобто з використанням геніталій вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням у тіло неповнолітньої ОСОБА_9 .

За підозрою у вчиненні даного кримінального правопорушення 24.09.2020 затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 .

Під час проведення слідчого експерименту 25.09.2020 року за адресою АДРЕСА_1 в житловому будинку було вилучено чоловічі шорти синього кольору та чоловічі шорти червоного кольору, які було поміщено до спец-пакету №4351793. Зі слів потерпілої ОСОБА_9 , в даних шортах ОСОБА_5 знаходився на момент сексуального акту з нею та після цього.

Постановою слідчого від 25.09.2020 року вказані речі були визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 98 КПК України вони є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту та обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, а також може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, в разі виявлення на них будь-яких слідів злочину по них необхідно проводити ряд експертних досліджень, висновки яких в подальшому можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

З метою збереження вказаних речових слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, перевіривши долучені до клопотання документи, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (захист власності), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» № 30352/03 п. 31 рішення від 06.11.2008, Суд наголошує таке. Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у п. 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним (див.: п. 39 рішення від 9 червня 2005 р. № 68443/01 у справі «Бакланов проти Росії»; п. 33 рішення від 24 березня 2005 р. № 58254/00 у справі «Фрізен проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від у справі «Смірнов проти Росії» заява № 71362/01, п.57 рішення від 07.06.2008 Європейським Судом було висловлено правову позицію про те, що утримання владою речових доказів може виявитися необхідним в інтересах належного відправлення правосуддя, що є «правомірною метою» в «загальних інтересах» населення. При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та володільця майна, з метою попередження приховування або відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Як убачається з клопотання слідчого, він просить накласти арешт на майно чоловічі шорти синього кольору та чоловічі шорти червоного кольору з метою збереження речового доказу.

Слідчий суддя вважає, що існують достатні підстави вважати, що вказане майно має значення для кримінального провадження та відповідно до ст. 98 КПК України може бути речовим доказом у кримінальному провадженні за №0000343 від 24.09.2020 року за ч. 3 ст. 152 КК України.

Відтак, з метою збереження речових доказів для забезпечення подальшого проведення слідчих дій, слідчий суддя вбачає достатні підстави для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 132, 167, 169, 170-174, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

1.Клопотання слідчого Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Борзнянського відділу Бахмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на чоловічі шорти синього кольору та чоловічі шорти червоного кольору, які були виявлені та вилучені під час проведення слідчого експерименту 25.09.2020 року за адресою: с. Сидорівка, вул. Гололя, 10 Борзнянського району Чернігівської області, залишивши їх на зберіганні в Борзнянському ВП до вирішення питання по суті у кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору, заінтересованим особам.
Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1