Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 571/874/20
Провадження № 1-кс/572/435/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сарни заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід,-

ВСТАНОВИВ :

Суддею Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_5 заявлено самовідвід у кримінальному провадженні №571/874/20, в обґрунтування якого послався на п. 4 ч. 1 ст.75 КК України, а саме на те, що протягом певного часу близько товаришував з обвинуваченим по справі, часто гостював та проводив вільний час з останнім.

Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, не заперечував проти її задоволення.

Обвинувачений в судовому засідання підтвердив факт наявності дружніх відносин з суддею ОСОБА_5 , не заперечив проти задоволення заяви про самовідвід.

Заслухавши сторони провадження, дослідивши заяву про самовідвід, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована 11.09.1997 року) містить ключові положеннями щодо права кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики Європейського суду з прав людини, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Зокрема, наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6, має визначатися за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в даній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення у справі De Cubber від 26 жовтня 1984 року, серія A, № 86, с. 13-14, п. 24).

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи "Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарії", а також "Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви").

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Європейський суд з прав людини напрацював критерії, що можуть свідчити про упередженість суду. Рішенням Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року, інших справах - «Ветштайн проти Швейцарії», «Газета Україна-центр» проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фей проти Австрії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Салов про України», «Фельдман проти України», зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення.

Відповідно до п.п.2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IVвизначено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань кримінального судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень є інститут відводу (самовідводу) судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013р., неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що самовідвід гарантує неупередженість та об`єктивність здійснення правосуддя, а також з метою уникнення будь-яких сумнівів в учасників судового процесу щодо неупередженості судді ОСОБА_5 та об`єктивного розгляду даної справи, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, з метою забезпечення права позивача на справедливий суд та для виключення чи усунення будь-яких щонайменших сумнівів у об`єктивності, неупередженості чи безсторонності суду у розгляді даної справи та законності прийнятого рішення, уникнути звинувачень в упередженості судового розгляду та враховуючи дані обставини, які свідчать про неможливість подальшого розгляду справи в такому складі суду, мотиви та підстави самовідводу мають об`єктивне підґрунтя та відповідають практиці ЄСПЛ, положенням ст.75 КПК України та ст.15 Кодексу суддівської етики.

Керуючись ст.ст.75, 81 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід у кримінальному провадженні №571/874/20 задовольнити.

Кримінальне провадження передати до канцелярії Сарненського районного суду Рівненської області для повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя