УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000826 від 08.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000826 від 08.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України. Ставить питання про накладення арешту на майно, вилучене 03.11.2020 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Lenovo» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою Київстар; мобільний телефон «Nokia», ІМЕІ відсутній; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ; тримач від сім-карти НОМЕР_5 ; тримач від сім-карти НОМЕР_6 ; 2 сім-карти Київстар; 1 сім-карта «Діалог»; 1 сім-картка ПрАТ «Водафон».

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000826 від 08.09.2020 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Вказали, що 03.11.2020 по проспекту Визволителів, 17-А у м. Києві в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, після отриманих внаслідок вчиненого вимагання грошових коштів намагався зникнути з місця вчинення злочину на автомобілі марки «LEXUS LS 430», державний знак НОМЕР_7 .

03.11.2020 у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України у зв`язку із невідкладним випадком, до постановлення ухвали слідчого судді, з метою виявлення та фіксації обставин вчиненого кримінального правопорушення, з метою запобігання знищенню чи приховуванню майна, що може бути визнано речовими доказами у провадженні, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 .

У ході даного обшуку слідчим виявлено та вилучено наступні об`єкти, як засоби вчинення кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного, що передбачено санкцією ч. 3 ст. 189 КК України: мобільний телефон «Lenovo» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою Київстар; мобільний телефон «Nokia», ІМЕІ відсутній; мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ; тримач від сім-карти НОМЕР_5 ; тримач від сім-карти НОМЕР_6 ; 2 сім-карти Київстар; 1 сім-карта «Діалог»; 1 сім-картка ПрАТ «Водафон».

Вказане майно визнане речовим доказом та приєднане до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, на підставі ст.ст. 98, 100 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, знищення, перетворення, відчуження.

Таким чином існують достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені речі та предмети підпадають під ст. 98 та ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 4 ст.170 KПK України та на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення їх збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження (оскільки майно відповідає критеріям речового доказу), а також з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити. Вказав, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, містить на собі сліди кримінального правопорушення, має значення речового доказу для кримінального провадження, підлягає арешту.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував з приводу накладення арешту на вилучене майно.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України щодо речових доказів, а також з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як убачається з матеріалів клопотання, витягу з ЄРДР, кримінальне провадження здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України.

В клопотанні слідчий пов`язує необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів. Проте слідчим в суді не доведено, що вказане майно визнане речовим доказом у справі. Постанова слідчого про визнання майна речовим доказом, на яку посилаються у клопотанні, в матеріалах клопотання відсутня.

Крім того, в клопотанні слідчий пов`язує необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного.

Так, згідно ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч.8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Проте, як убачається з матеріалів клопотання у кримінальному провадженні не визначена вартість вилученого майна, яке належить арештувати з метою застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя не може пересвідчитися в співмірності розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вказане майно, значення якого як речового доказу у даному кримінальному провадженні не доведене належним чином, клопотання є передчасним і такий вид забезпечення на даній стаді досудового розслідування не відповідає критерію співрозмірності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000826 від 08.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1