У Х В А Л А
Справа № 285/3445/20

провадження № 1-кс/0285/695/20

10 вересня 2020 року м. Новоград-Волинський

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду,

клопотання інспектора дізнавача СД Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області (надалі - дізнавач) ОСОБА_4 , погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

про накладення арешту по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 08.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.І КК України,

встановила:
Дізнавач звернувся до слідчого судді з даним клопотанням, в якому просив накласти арешт на вантажний автомобіль МАН н.з. НОМЕР_1 , у складі з напівпричіпом н.з. НОМЕР_2 , завантажений сміттям масою брутто 323,200 т, а також ТТН № 37 від 07.09.2020 року, що вилучені під час ОМП від 08.09.2020 року, шляхом заборони відчуження та їх використання.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що у провадженні підрозділу дізнання Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке 08.09.2020 року внесено до ЄРДР за № 0000119 з правовою кваліфікацією за ст.358 ч.І КК України, згідно яких 08.09.2020 року працівниками поліції, на автодорозі сполучення Київ-Чоп, 235 км, було зупинено вантажний автомобіль марки МАН н.з. НОМЕР_1 , у складі з напівпричіпом н.з. НОМЕР_2 , завантажений сміттям та в ході перевірки товарно-транспортної накладної ( надалі- ТТН) на вантаж було виявлено ознаки її підробки.

08.09.2020 року в ході проведення огляду місця події на а/д Київ-Чоп 235 км., виявлено та вилучено вантажний автомобіль МАН н.з. НОМЕР_1 , у складі з напівпричіпом н.з. НОМЕР_2 , а також ТТН № 37, яка містить ознаки підробки.

08.09.2020 року інспектором- дізнавачем СД Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 винесено постанову про визнання вилученого майна речовими доказами та передачу їх на зберігання.

Враховуючи, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також можливість використання, як доказів відомостей, що містяться на транспортних засобах та іншому вилученому майну, а також, неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цього засобу, тому виникла необхідність в накладенні арешту.

Учасники процесу в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду клопотання повідомляся.

Дізнавач надав письмову заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власник вилученого майна ОСОБА_3 у письмовій заяві заперечив проти задоволення клопотання про накладення арешту.

Причини неявки власника майна ОСОБА_6 слідчому судді не повідомлені.

Дослідивши матеріали клопотання та надані докази, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Ч. 2 ст. 170 КПК України визначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Правовою підставою для арешту майна є перебування на розгляді підрозділу дізнання Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області матеріалів кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000119 від 08.09.2020 року.

З поданого клопотання вбачається, що 08.09.2020 року працівниками поліції, на автодорозі сполучення Київ-Чоп, 235 км, було зупинено вантажний автомобіль, марки МАН н.з. НОМЕР_1 , у складі з напівпричіпом н.з. НОМЕР_2 , завантажений сміттям та в ході перевірки товарно-транспортної накладної на вантаж було виявлено ознаки її підробки.

08.09.2020 року інспектором дізнавачем СД Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про визнання вилученого майна, зокрема, вантажного автомобіля МАН н.з. НОМЕР_1 , у складі з напівпричіпом н.з. НОМЕР_2 , а також ТТН № 37 від 07.09.2020 року, речовими доказами та передачу їх на зберігання.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів вилучений вантажний автомобіль МАН н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), а напівпричіп н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).
За п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
З огляду на зміст клопотання та надані учасниками докази слідчий суддя вважає, що спосіб арешту, який просить застосувати дізнавач, зокрема накласти арешт на транспортні засоби шляхом заборони їх використання може негативно вплинути на підприємницьку власників майна.
Отже, взявши до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності та наслідки, приходжу до переконання, що заборона використання майна може призвести до зупинення або надмірного обмеження підприємницької діяльності власників майна.
За таких обставин, клопотання в частині накладення арешту на транспортні засоби слід задовольнити частково лише в частині заборони на відчуження майна.
Також, з огляду на встановлені обставини та надані докази клопотання дізнавача в частині накладення арешту на ТТН № 37 від 07.09.2020 року відповідає вимогам ст. 171 КПК України та в ньому обґрунтовано зазначено про необхідність такого арешту майна. Метою такого забезпечення дізнавач відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України називає збереження речових доказів. При цьому слідчий суддя враховує розумність та співрозмірність такого обмеження завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна. Суттєвих шкідливих наслідків застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження для осіб, яких він стосується, не вбачається. Спосіб, у який здійснюється забезпечення кримінального провадження, відповідає завданням кримінального провадження, враховує обставини вчиненого кримінального правопорушення, є розумним і співрозмірним.

За таких обставин, дізнавачем доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, тому з метою повного, всебічного, об`єктивного розслідування, приходжу до висновку про доцільність накладення арешту на вилучену ТТН №37 від 07.09.2020 року .
Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановила:
Клопотання інспектора дізнавача СД Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 08.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.І КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на товарно-транспортну накладну №37 від 07.09.2020 року.

Накласти арешт на транспортні засоби: вантажний автомобіль МАН н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), та напівпричіп н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) шляхом заборони їх відчуження.

Відмовити в решті вимог клопотання щодо накладення арешту на транспортні засоби шляхом заборони їх використання.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Роз`яснити, що відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1