Шаргородський районний суд
ВИРОК

Іменем України

23 грудня 2020 року

м. Шаргород

справа № 152/1364/20

провадження №1-кп/152/106/20

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000202 від 10.11.2020 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, не одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючого, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 04 вересня 2020 року приблизно о 23 годині підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, з корисливих спонукань зайшов на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , які були не замкнуті, проник в середину квартири, яка належить ОСОБА_6 , де в одній із кімнат виявив мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A5 (2020)» та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_6 спав, умисно, таємно викрав вказаний мобільний телефон та залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 2062,10 грн.

Крім того, 06 вересня 2020 року приблизно о 14 годині ОСОБА_3 підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, з корисливих спонукань зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_1 , знаючи, що останньої не має вдома, шляхом зриву колодки відкрив вхідні двері будинку та проник в середину приміщення будинку, де в одній із кімнат виявив велосипед марки «Десна 20», та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно викрав вказаний велосипед та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 1750,10 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 04 вересня 2020 року приблизно о 23 годині, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки зайшов у квартиру ОСОБА_6 , вхідні двері до якої були не замкнуті, де в одній із кімнат виявив мобільний телефон та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_6 у той час спав, таємно викрав мобільний телефон, який на наступний день продав ОСОБА_8 за 100 гривень, які в подальшому використав для власних потреб. Крім того, 06 вересня 2020 року приблизно о 14 годині він, знаючи, що його колишньої співмешканки ОСОБА_7 не має вдома, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, зайшов на територію домоволодіння останньої, що розташоване по АДРЕСА_1 , шляхом зриву колодки відкрив вхідні двері будинку, проник в середину приміщення будинку, де в одній із кімнат виявив велосипед марки «Десна 20», і, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає таємно викрав його та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викрадений велосипед обміняв у ОСОБА_9 за один літр горілки.

Визнані органом досудового розслідування потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на виклик суду не прибули, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчить повідомлення про вручення їм судових повісток. До суду від потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. Претензій майнового характеру до обвинуваченого не мають, просять його суворо не карати (а.с.28-31).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяв потерпілих, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 також вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подав письмову заяву (а.с.41).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суда немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

При прийнятті такого рішення суд враховує положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

При цьому, суд також застосовує практику ЄСПЛ в означеному питанні, зокрема рішення в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006, у п.113 якого зазначено, що "основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства").

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 в тому, що він 04 вересня 2020 року приблизно о 23 годині підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, з корисливих спонукань зайшов на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття вхідних дверей квартири номер один, які були не замкнуті, проник в середину приміщення квартири, що належить ОСОБА_6 , де в одній із кімнат виявив мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A5 (2020)» та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_6 у цей час спав, умисно, таємно викрав вказаний мобільний телефон та залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Далі, 06 вересня 2020 року приблизно 14 годині ОСОБА_3 підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, з корисливих спонукань, знаючи, що ОСОБА_7 не має вдома, зайшов на територію домоволодіння останньої, що розташоване по АДРЕСА_1 , шляхом зриву колодки відкрив вхідні двері будинку та проник в середину приміщення будинку, де в одній із кімнат виявив велосипед марки «Десна 20», та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно викрав вказаний велосипед та залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), поєднаній з проникненням у житло, вчиненій повторно, органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинні нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки, має на утриманні двох малолітніх синів: ОСОБА_10 , 2009 року народження та ОСОБА_11 , 2010 року народження. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП "Шаргородська ЦРЛ" ОСОБА_3 не перебуває (а.с.64).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Шаргородського РС з питань пробації філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області від 18.12.2020 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в с. Деребчин, Шаргородського району, Вінницької області разом із батьками у будинку останніх, має базову загальну середню освіту, також має постійні неофіційні заробітки в м. Києві на будівництві. З 2008 року по 2020 рік проживав у громадянському шлюбі з ОСОБА_7 , 1980 року народження, має двох малолітніх синів: ОСОБА_10 , 2009 року народження та ОСОБА_11 , 2010 року народження, за місцем постійного проживання характеризується негативно, з людьми з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має позитивні плани на майбутнє допомагати виховувати дітей та дотримуватися право слухняної поведінки. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення та обмеження волі на певний строк. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, які необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 34 - 36).

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_3 , який активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, добровільно відшкодував завдані потерпілим збитки, має на утриманні двох малолітніх дітей, негативно характеризується за місцем постійного проживання, та досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілих, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України.

На підставі ст.100 КПК України речові докази по даному кримінальному провадженню підлягають залишенню у власності потерпілих.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 653,76 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не обирався. Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Відповідно до вимог ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1; п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в два роки обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 76 коп.

Речові докази: коробку від мобільного телефону марки «ZTE» - залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 ; велосипед марки «Десна 20» чорного кольору із вставками зеленого кольору - залишити у власності потерпілої ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1