ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/431/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/245/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Монастириського районного суду від 22 травня 2020 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Вістря Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, в силу ст. 89 КК не судимого,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років 6( шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зараховано його попереднє ув`язнення з 21 квітня 2019 року по 24 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого в користь держави судові витрати та вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, 20 квітня 2019 року в період часу з 13 години 00 хв. по 19 годин 00 хв. (точний час судом не встановлено) ОСОБА_7 разом із своїм братом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував в будинку, що розташований в с. Затишне Монастириського району Тернопільської області. В цей час у вказаному місці, під час спільного розпивання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спиртних напоїв, у ОСОБА_7 на побутовому ґрунті виникла словесна суперечка із ОСОБА_9 в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій намір, спрямований на умисне нанесення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, свідомо передбачаючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , у вказаний час та місці, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком руки по обличчі ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_7 продовжував наносити численні удари ногами по голові та тілу ОСОБА_9 ..

В подальшому, ОСОБА_7 витягнув ОСОБА_9 із житлового будинку на подвір`я та положив на землю. Перебуваючи на прибудинковій території житлового будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжився словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 продовжував завдавати численні удари ногами у різні частини тіла, зокрема в голову, шию, тулуб, руки та ноги ОСОБА_9 , який в той час лежав на землі посеред подвір`я.

Вищевказаними діями ОСОБА_7 ОСОБА_9 спричинено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, просторі крововиливи в м`які покрови правої половини голови (з відшаруванням м`яких тканин від поверхні черепа та утворенням кишені, заповненої кров`ю), лівої тім`яної та лівої лобної ділянок голови, відкритий уламковий перелом кісток спинки носа, перелом коронкової частини 1 правого верхнього зуба та травматичне видалення 4 лівого верхнього зуба, розрив слизової оболонки складки між верхньою губою і яснами, численні розриви слизової оболонки ясен нижньої щелепи, перелом альвеолярного паростка верхньої щелепи, перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, дрібноуламковий перелом альвеолярного паростка нижньої щелепи та перелом в ділянці лівого кута нижньої щелепи, уламковий перелом хряща правої вушної раковини, закритий перелом лівої виличної кістки, крововиливи в слизову оболонку обох губ та правої щоки, крововилив в кінчик та корінь язика, крововиливи в м`які тканини передньої поверхні шиї та в ділянці стернального кінця правої ключиці, численні рани слизової оболонки обох губ, п`ять ран на волосистій частині голови, рана мочки правої вушної раковини, дванадцять ран на обличчі та дві рани на правому передпліччі, шість саден на волосистій частині голови, садно на лівій вушній раковині, численні садна на обличчі та тулубі, садно в ділянці лівого кульшового суглоба, садно на правій сідниці, садно на правому коліні, два садна на правій гомілці, два садна на правому плечі, шість саден в ділянці правого ліктьового суглоба, вісім саден на правому передпліччі, чотири садна в ділянці лівого ліктьового суглоба, два садна на лівому передпліччі, п`ять саден в ділянці лівого променево-зап`ястного суглоба та два садна на лівій кисті, п`ять просторих синців на волосистій частині голови, синець в лівій завушній ділянці, три просторі синці на обличчі, п`ять синців на шиї, сім синців на тулубі, синець на лівому стегні, синець на правому стегні, синець на правій гомілці, синець на правій стопі, синець в ділянці правого плечового суглоба, синець в ділянці правого ліктьового суглоба, два синці на правому передпліччі, синець в ділянці лівого плечового суглоба, синець в ділянці лівого ліктьового суглоба, два синці на лівому передпліччі, синець в ділянці лівого променево- зап`ястного суглоба та два синці на лівій кисті. Вказані тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_7 ОСОБА_9 , за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться за ступенем тяжкості до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із нанесеними ОСОБА_9 . ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Прокурор обґрунтовує свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, негативно характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Монастириського районного суду змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання та пом`якшити до 6 (шести) років 7(семи) місяців позбавлення волі.

Посилається на те, що при призначенні покарання суд належним чином не врахував похилого віку обвинуваченого, який хворіє на хронічну форму туберкульозу, сусідами характеризується позитивно, активно сприяв слідству та щиро розкаюється.

Вказує, що суд помилково визнав як обтяжуючу обставину стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, оскільки матеріалами справи такого не доведено.

Вважає, що суд мав підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, застосувавши ст. 69-1 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав свою апеляцію, просить її задовольнити, апеляційну скаргу захисника заперечив, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали подану захисником апеляцію, просять її задовольнити, апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєні злочину, за який його засуджено відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що доводи прокурора щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є не обґрунтованими.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив умисний злочин проти здоров`я людини, який законом віднесено до категорії тяжких, наслідком якого є смерть потерпілого ОСОБА_9 , те, що обвинувачений заподіяв численні удари потерпілому, хоча останній не створював для нього ніякої небезпеки, не чинив щодо нього опору, взяв до уваги те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується, не працює, утриманців не має.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність пом`якшуючих обставин як щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений вини своєї по суті не визнав, осуджував свою протиправну поведінку лише щодо настання наслідків від діянь- смерті потерпілого, проте об`єктивно не висловлював жалю з приводу нанесення численних ударів потерпілому, в образливій формі характеризував потерпілого, та з врахуванням того, що інформація і не спростовані докази винуватості здобуті органом досудового розслідування без ініціативного сприяння останнього, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого та наявність обтяжуючих обставин, зокрема вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд вірно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України в розмірі наближеному до мінімального.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи захисника щодо недоведеності вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки обвинувачений в суді першої інстанції вказав, що до конфлікту випив близько трьох чарок горілки, свідок ОСОБА_10 повідомила, що є родичкою обвинуваченого, який приходив до неї додому говорив, що побив свого брата, вказала, що говорив не чітко, бо був у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, відповідно до висновку №599 при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_7 , відібраного 21.04.2019 року, виявлено етиловий спирт в концентрації 1,3 % (проміллє), а з висновку судово-психіатричної експертизи №277 вбачається, що психофізичний стан підекспертного змінився ще до початку конфлікту під впливом вжитого алкоголю.

Щодо посилання захисника про наявність підстав застосувати до обвинуваченого ст. 69-1 КПК України є необґрунтованими, оскільки вказана норма може бути застосована при відсутності обтяжуючих покарання обставин та наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КПК, а саме, з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, яких, у даному кримінальному провадженні, судом першої інстанції, не встановлено.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходив з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни чи скасування вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Монастириського районного суду від 22 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді