Дата документу 05.08.2020 Справа № 333/4393/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1120/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/4393/19
Категорія ст. 15 ч.2, ст. 115 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який офіційно не працевлаштований, має повну загальну освіту, не одружений, малолітніх та неповнолітній дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_11 , на вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що в діях останнього відсутній склад інкримінованого правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а наявний за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України, однак до цієї позиції суд першої інстанції поставився критично, оскільки згідно висновку експерта від 09.07.2019 р. № 524, у потерпілого зафіксовані тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки життя.

Суд першої інстанції не взяв до уваги послідовні та об`єктивні покази ОСОБА_6 обставину, що цивільний позов не заявлено, з підстав повного матеріального забезпечення потерпілого обвинуваченим. ОСОБА_6 позитивно характеризується, раніше не судимий, все своє життя прожив за кордоном, де стороння особа і власному приміщенні вважається такою, що вторглася, у зв`язку з цим та зазначеними вище обставинними не вірно розцінив поведінку та неоднозначні висловлювання потерпілого з чого витік конфлікт. Суд першої інстанції не взяв до уваги позицію потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_6 .

З висновками суду, щодо суворості призначеного покарання ОСОБА_6 захисник не погоджується та вважає, що у суду були підстави застосувати статтю 69 КК України, та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових правопорушень є покарання у виді п`яти років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням три роки.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при призначені ОСОБА_6 міри покарання при наявності можливості не були враховані в повному обсязі, обставини, що пом`якшують покарання та не застосовано cт. 69 КК України, не призначено покарання нижче від найнижчої межі, вважає таке покарання не відповідним ступеню тяжкості кримінального-правопорушення та особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим в наслідок суворості і підлягає зміні в сторону пом`якшення з підстав зазначених вище, з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України та з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених статтею 76КК України.

Просить змінити вирок суду, а саме призначити ОСОБА_6 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 cт. 15 ч.1 ст. 115 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, застосувавши норми ст. ст. 69, 75, 76 КК України, та звільнити від відбування покарання з випробуванням три роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що він вважає вирок суду не необґрунтованим та невмотивованим. В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 ще раз зауважує, що вважає вирок суду невмотивованим. Просить звернути увагу на обставини, що передували скоєнню злочину. Він разом зі своєю тіткою відпочивав у розважальному закладі, де вони познайомилися з чоловіком в стані алкогольного сп`яніння, весь час він поводив себе неадекватно, ОСОБА_6 робив йому зауваження та просив залишити їх у спокої. Після чого вони пішли додому з тіткою. Незважаючи на зауваження, потерпілий рушив за ними. Вважає, що він навмисно переслідував їх, хапав тітку, вона йому відмовляла та також просила залишити їх в спокої, але відмова лише збільшувала його неадекватні дії. Він відчував страх та занепокоєння за себе та за тітку. Суд не звернув уваги на вказані обставини. Вони ще швидше пішли додому, потерпілий переслідував їх, біля дверей помешкання тітка знов відхилися його пропозиції подальшого спілкування, просила його піти та не турбувати їх. Коли він відчиняв двері квартири, потерпілий в грубій формі проник до кварти, всупереч їх проханням піти залишити їх у спокої. Ще раз звертає увагу, що потерпілий незнайома раніше їм людина, знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, проникнув до житла без їх запрошення, вважає, що суд першої інстанції мав би на це звернути увагу. ОСОБА_6 просив неодноразово покинути їх житло, потерпілий вів себе неадекватно, почав його відштовхувати, почалася штовханина. ОСОБА_6 відчув сильне душевне хвилювання у зв`язку з чим він не пам`ятає як проходив конфлікт з потерпілим, коли і як у ОСОБА_6 з`явився ніж. Коли став приходити до тями, то побачив, що трапилось, усвідомивши скоєне, він почав викликати швидку допомогу за допомогою сусідки. Знаходився в стані душевного хвилювання, не усвідомлював своїх дій. Коли приїхала поліція, їх з тіткою взяли в кайданки та почали погрожувати що їх посадять, також загрожували посадити бабусю. Він перебував в шоковому стані і не усвідомлював чітко що відбувається. Поліцейські здійснювали на нього великий моральний тиск. Вважає, що суд недостатнього дослідив обставини справи, які вказують на те, що він не мав наміру замаху на життя потерпілого, а навпаки намагався уникнути конфлікту. Суд першої інстанції не звернув уваги на хуліганські злочинні дії потерпілого, оскільки вони можуть вказувати на кваліфікацію правопорушення. Потерпілий постійно змінював свої покази, говорив, що не розуміє його, не дослідив належно його покази. Вважає, що кваліфікація його дій не відповідає обставинам справи, які не були враховані судом першої інстанції, оскільки він не мав умислу завдавати потерпілому шкоду, був у стані сильного душевного хвилювання, захищав рідну людину, перевищивши межі допустимої оборони. Просить змінити кваліфікацію його дій, надати належну оцінку діям потерпілого, які призвели до кримінального правопорушення. Зауважує, що він алкогольними напоями не зловживає, раніше не засуджений, позитивно характеризується за місцем мешкання, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, викликав швидку допомогу, відшкодував збитки потерпілому та дуже жалкує за скоєне ним, відсутність з боку потерпілого претензій та небажання карати його. Просить призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 вказує, що вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що на досудовому слідстві він був допитаний лише раз і йому не відомо його процесуальний статус. Він не знав про закінчення досудового слідства. Вперше він познайомився з матеріалами справи 18.06.2020 року. Зауважує, що в матеріалах справи відсутня постанова про підозру; відсутні протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_6 , свідків. Присутня тільки частина матеріалів, з яким він міг частково ознайомитися. Обставини кримінального правопорушення, які викладені у висновках судово-психіатричної експертизи № 305 (а.с. 192) не відповідають дійсності: «наніс десять ударів». Згідно виписці з медкарти йому були спричинені множинні проникаючі та не проникаючі поранення в кількості 17 колото-різаних поранень. Також згідно висновків тієї ж експертизи ОСОБА_6 не знаходився в стані, при якому він не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Зауважує, що ОСОБА_6 при скоєнні злочину знаходився у адекватному стані. Згідно його показам на досудовому слідстві та в суді ОСОБА_6 ніж дістав не з курточки обвинуваченого в коридорі, а ціле направлено пішов на кухню та взяв ніж для нанесення йому тілесних ушкоджень. Мотив злочину так і залишився не встановленим. ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження з метою вбивства з особливою жорстокістю і його дії повинні кваліфікуватися за ознаками ст. 115 ч. 2 п.4 КК України. Просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого захисник ОСОБА_10 просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, потерпілого та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання розраховувати з дня його затримання, тобто з 19 травня 2019 року. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до набрання цим вироком законної сили - залишено без змін. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 19.05.2019 року в період з 08.00 до 08.55 год. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході раптового словесного конфлікту з ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета, що має колюче-ріжучу поверхню, наніс потерпілому ОСОБА_8 не менше 17-ти ударів в область тулубу та верхніх кінцівок, спричинивши множинні проникаючі та непроникаючі поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням внутрішніх органів, множинні поранення правої верхньої кінцівки (ділянок плечового суглоба, плеча, передпліччя, кисті), рану в ділянці шиї, що у клінічному перебігу супроводжувались зовнішньою та внутрішньою кровотечею, гострими розладами реґіонарного кровообігу, порушенням функції правої верхньої кінцівки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки життя, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_8 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку належить зазначати, зокрема:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Із роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зокрема вбачається, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Із вироку вбачається, що судом першої інстанції було встановлено, що 19.05.2019 року в період з 08.00 до 08.55 год. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході раптового словесного конфлікту з ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета, що має колюче-ріжучу поверхню, наніс потерпілому ОСОБА_8 не менше 17-ти ударів в область тулубу та верхніх кінцівок, спричинивши множинні проникаючі та непроникаючі поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням внутрішніх органів, множинні поранення правої верхньої кінцівки (ділянок плечового суглоба, плеча, передпліччя, кисті), рану в ділянці шиї, що у клінічному перебігу супроводжувались зовнішньою та внутрішньою кровотечею, гострими розладами реґіонарного кровообігу, порушенням функції правої верхньої кінцівки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки життя, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_8 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки, хоч і не бажав, але свідомо припускав їх настання, тобто мав в момент скоєння злочину непрямий умисел на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки своїми діями ОСОБА_6 скоїв закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшовши до висновку про наявність непрямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_6 повинен був кваліфікувати дії останнього за ч. 1 ст. 121 КК України і не звернув увагу на те, що замах на вбивство може бути вчинений лише з прямим умислом (ч. 1 ст. 15 КК України).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, про невідповідність викладеної у вироку фабули обвинувачення злочину, визнаного судом доведеним (ч. 1 ст. 121 КК України), фактичній кваліфікації його дій (ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України), за які останньому було призначено покарання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає безумовному скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку з чим, колегія суддів не вдається до перевірки винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження, що впливають на правильність та об`єктивність призначення покарання, а тому в перевірку доводів апеляційних скарг, колегія суддів не входить.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів, з урахуванням всіх ризиків, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: