Справа № 555/2105/20
Номер провадження 1-кп/555/75/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне кримінальне провадження №000405 від 09.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Балашівка Березнівського району Рівненської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку на утриманні немає, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 09 вересня 2020 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в приміщенні житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин сталася словесна суперечка, під час якої у ОСОБА_5 , виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в середині житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та з метою заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, пішов до кухонної кімнати, де помітив ніж коричневого кольору з металевою основою, який знаходився на тумбочці, взяв його до рук та попрямував у прихожу кімнату, наблизився до ОСОБА_6 , та боковим ударом умисно наніс один удар ножем в область життєво важливих органів а саме: передню поверхню шиї справа в наслідок чого останній залишився стояти на ногах, а ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на настання смерті особі наніс ОСОБА_6 один удар ножем у тім`яно-скроневу ділянку зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні шиї справа та різаної рани тім`яно-скроневої ділянки зліва, що за ступенем тяжкості, кожна зокрема, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений матір`ю ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , яка на крики потерпілого вибігла з спальної кімнати даного житлового будинку на місце події.
Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав та дав показання про те, що з січня 2020 року він став проживати однією сім`єю із ОСОБА_9 та двома її неповнолітніми дітьми у її будинку АДРЕСА_2 . Вдень 08.09.2020 року він допомагав тітці ОСОБА_9 збирати картоплю. Коли повернувся додому, у будинку була лише ОСОБА_10 . Вона розповіла, що маму запросили у гості сусіди. Він зателефонував ОСОБА_9 , і вона йому сказала, що він також може прийти. Коли вони перебували у будинку сусідів на ґрунті ревнощів між ним та ОСОБА_9 виникла суперечка. Він повернувся додому, приліг спати, потім пам`ятає, що встав, взяв ковдру і пішов у прихожу кімнату та ліг. Подальших подій він не пам`ятає, отямився уже в лікарні. Вказав, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_6 він не мав, так у нього завжди з ОСОБА_11 були добрі стосунки, він ставився до нього як до сина, ніколи його не ображав, і ОСОБА_11 також ніколи не вчиняв щодо нього образливих дій. Визнає свою вину у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дуже шкодує, що так сталося, усвідомлює протиправність своєї поведінки, приніс вибачення потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що ОСОБА_5 близько 11 місяців співмешкав із його мамою ОСОБА_9 , вони усі спільно проживали у житловому будинку по АДРЕСА_2 . 09.09.2020 року близько першої години він спав у себе в кімнаті і прокинувся від того, що прийшла мама та лягла поруч біля нього на ліжку. За деякий час він почув, як ОСОБА_5 став стукати у вікно. Потерпілий вийшов на вулицю та покликав його. ОСОБА_5 зайшов до нього у кімнату і теж приліг на його ліжку, однак матері це не сподобалось і вона сказала, щоб він йшов від них. Після цього ОСОБА_5 взяв ковдру і пішов до веранди, де ліг спати на підлогу. Мама прийшла і стала казати, щоб він йшов геть. Потерпілий підійшов до нього і сказав, щоб він йшов звідси і з цього приводу між ними виник словесний конфлікт. ОСОБА_12 сказав: «Не чіпай мене, бо інакше я зачеплю тебе», на ці слова потерпілий відповів, що йому ж буде гірше. Піднявшись, обвинувачений пішов до кухні і повернувся звідти, тримаючи в руці ніж, спочатку лезом до себе, а, підійшовши ближче, штрикнув потерпілого в ділянку правого плеча ближче до шиї. Потерпілий відразу крикнув, йому стало боляче. Як йому було нанесено другий удар ножем, потерпілий не пам`ятає. Сестра казала, що обвинувачений його душив, але він цього теж не пам`ятає. На його крик вибігла мама і відштовхнула ОСОБА_5 від нього і стала між ними, а він вийшов наперед і став між ОСОБА_5 і мамою. Після цього ОСОБА_5 сказав, що дуже любить їх маму і хоче з ними жити, потім казав, що заріже їх і себе, щоб не сидіть у тюрмі. Далі він поставив ніж собі до ділянки шиї і, тричі вдаривши по руків`ю ножа, встромив його собі у горло, від чого спочатку впав на коліна, а потім на спину. Мама викликала швидку та поліцію. Його та обвинуваченого госпіталізували до лікарні. Потерпілий перебував у медичному закладі два дні. На думку потерпілого, ОСОБА_5 хотів його вбити. Також потерплий вказав, що за час спільного проживання між обвинувачений та його мамою серйозних суперечок не виникало, вони іноді сварились через дрібниці, так як ОСОБА_5 іноді її ревнував. До нього та до сестри обвинувачений відносився добре, але сестричку любив більше, він їх ніколи не ображав і не застосовував щодо них чи мами фізичного насилля.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що 08.09.2020 року був День народження у сина, і зранку до них у гості приїхала її сестра, хрещена сина і вони святкували, а ввечері сусідка ОСОБА_13 запросила її додому, щоб відсвяткувати весілля сина, згодом до сусідки прийшов також і її співмешканець ОСОБА_5 . Вони усі відпочивали, вживали спиртне. Один із гостей, її знайомий, підійшов до неї та по-дружньому поцілував, однак це дуже не сподобалось ОСОБА_5 , і він схопив його за куртку та хотів вдарити. У відповідь на таку поведінку співмешканця, вона стала з ним сперечатись, говорячи, що він її ганьбить, а ОСОБА_5 в свою чергу зі злості вкусив її за щоку. Після цього конфлікту вона пішла зі святкування. Повернувшись додому, вона була дуже сердита на ОСОБА_14 і тому пішла спати до кімнати сина. За деякий час до будинку повернувся і ОСОБА_5 та прийшов і ліг на ліжко сина поруч з нею, однак вона стала казати йому, щоб він йшов геть, що він більше не буде з ними жити. Він пішов і ліг на підлозі в прихожій кімнаті, але свідок пішла за ним, стала штурхати його ногами і говорила йому, щоб повертався до себе в Балашівку, потім вона повернулась до кімнати. За деякий час вона почула, як син крехче, свідок вийшла з кімнати і побачила, що ОСОБА_14 , стоячи на колінах, душить ОСОБА_11 , вона схопила співмешканця за плече і відштовхнула від сина та помітила у сина кров і подумала, що обвинувачений його вдарив, вона навіть не думала, що це порізи. «Що ти робиш? Ти будеш бити мого сина до крові?» - сказала вона йому. Якби вона не вийшла, то дитина могла б бути мертва. Потім ОСОБА_5 відійшов у веранду і каже «Я вас усіх заріжу і себе заріжу. Якщо ти ОСОБА_15 не хочеш, щоб я тут жив, то я зовсім жити не буду», на що ОСОБА_15 став просити: «Не робіть цього дядьку, живіть з нами». Далі обвинувачений встромив собі ніж у горло. Потім приїхала швидка допомога, а згодом і поліція. Свідок також вказала, що ОСОБА_5 до її дітей ставився добре, як до власних, ніколи їх не ображав і не застосовував щодо них чи її фізичну силу, був добрим чоловіком і доброю людиною. На думку свідка, вбивати її сина ОСОБА_5 не хотів, однак пояснити поведінку співмешканця вона не може.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що вона відпочивала у себе в кімнаті і прокинулась, почувши звук кряхтіння. Коли вона вийшла зі своєї кімнати, то побачила, що ОСОБА_5 лежить на її братові та душить його. Вона закричала: « ОСОБА_17 ідіть отсюда». Вона бачила на братові кров. Після чого ОСОБА_15 відштовхув його від себе і ОСОБА_5 встав та пішов до іншої кімнати та зупинився на відстані 1-2 метрів від її брата. Мама ОСОБА_5 від брата не відтягувала. Після цього ОСОБА_5 сказав, що їх заріже і сам жити не буде та встромив собі в горло ніж. Також свідок вказала, що коли ОСОБА_5 проживав з ними він до них з братом ставився добре, ніколи не ображав.

Свідок ОСОБА_18 дав показання про те, що 09.09.2020 року до них з дружиною прийшла у гості їх сусідка ОСОБА_9 , а за деякий час підійшов і її співмешканець ОСОБА_5 , з яким раніше вони особисто знайомі не були. Було усе добре, ніяких конфліктних ситуацій не виникало, однак через певний період часу ОСОБА_9 та ОСОБА_5 пішли до кімнати і свідок почув, що між ними виникла суперечка. Він сказав, щоб вони йшли додому, йому не потрібно, що у нього в будинку вони з`ясовували стосунки. Після цього він взяв ОСОБА_5 за рукав одягу і майже виштовхав його з квартири.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що 09.09.2020 року до свого будинку вони з чоловіком запросили гостей з нагоди святкування весілля сина, серед запрошених була і їх сусідка ОСОБА_9 . Спочатку вона прийшла сама, а згодом прийшов і ОСОБА_5 . Вони усі відпочивали, також вживали спиртне. Через деякий час ОСОБА_9 попросила дозволу прилягти і пішла в кімнату. Коли свідок вже проводила гостей, то почула, якусь суперечку та слова свого чоловіка: «Мені ваші сварки не треба, ідіть додому і з`ясовуйте стосунки». Після цього ОСОБА_19 і Вячеслав пішли.

Свідок ОСОБА_20 дав показання про те, що 20.09.2020 року в складі лікарської бригади приїхав за викликом за адресою: АДРЕСА_2 . В житловому будинку було виявлено хлопчика із порізами в ділянці шиї і голови, дитина була налякана. А також у будинку був чоловік із ножем, встромленим у верхній відділ грудної клітки, у нього була значна крововтрата. Чоловік був без свідомості у важкому стані, він навіть сумнівався, що особа зможе вижити. І хлопчика і чоловіка було госпіталізовано до медичного закладу.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що був лікуючим лікарем потерпілого ОСОБА_6 . Він поступив до медичного закладу із ушкодженнями у виді різаної рани голови та різано-колотої рани шиї. При поступленні у потерпілого було головокружіння та запаморочення. Через два дні після стабілізації гемодинамічних показників ОСОБА_6 був виписаний із медичного закладу. Обвинуваченого ОСОБА_5 він не знає, його лікуючим лікарем не був.
Свідок ОСОБА_22 суду показала, що є дружиною рідного дядька обвинуваченого. ОСОБА_5 прийшов до її будинку в один з днів осені, точної дати вона не пам`ятає. Вона пішла до сусідки, а Вячеслав лишився у будинку. Коли вона повернулась його затримали. Рушницю з собою приніс ОСОБА_5 . Свідок охарактеризувала обвинуваченого як роботящого та доброго.
Свідок ОСОБА_12 дав показання про те, що до будинку, де він проживає прийшов їх родич ОСОБА_5 , а згодом прийшли працівники поліції і його затримали. Також у будинку знайшли рушницю, власником якої ні він, ні його батьки не є.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.09.2020 року житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 та оглянутого в судовому засіданні оптичного компакт-диску із відеозаписом проведення огляду місця події, під час провдення слідчої дії зафіксовано обстановку в приміщенні житлового будинку і, зокрема, там, де відбулась подія кримінального правопорушення. Показання потерпілого, свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_16 не суперечать фактичним обставинам, що були встановлені під час огляду місця подіцї. Під час проведння слідчої дії було вилучено: ганчірку жовтого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, ганчірку блакитного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, змив з бетонної доріжки перед входом до будинку з нашаруванням речовини бурого кольору, змив зі сходів перед входом до будинку з нашаруванням речовини бурого кольору, змив з мазків речовини, зовні схожої на кров, із дверей у коридорі, змив з дверей у спальній кімнаті, в коридорі зправа від входу з нашаруванням речовини бурого кольору, змив з плями на коврі у веранді біля вхідних дверей з нашаруванням речовини бурого кольору.

Згідно протколу огляду предмету від 09.09.2020 року в приміщенні Березнівської ЦРЛ було оглянуто кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 09.09.2020 року в приміщенні Березнівської ЦРЛ було оглянуто одяг ОСОБА_5 , який він добровільно надав працівникам поліції.

Згідно висновку судової імунологічної експертизи від 05.10.2020 року №2.2-217/20 кров ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0.

Із висновку судової імунологічної експертизи від 05.10.2020 року №2.2-218/20 встановлено, що кров ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0.

Відповідно до висновку судової токсикологічної експертизи №1274 у крові ОСОБА_5 етиловий спирт не знайдений.

Згідно висновку судової токсикологічної експертизи №1275 у крові ОСОБА_6 етиловий спирт не знайдений.

Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи від 09.10.2020 року №2.2-220/20 на наданих на експертизу змивах з дверей у спальній кімнаті (об`єкт №2), коврі (об`єкт №3) у приміщенні веранди та дверей у коридорі (об`єкт №1) виявлено кров людини. Кров виявлена в об`єктах №1.2 відноситься до групи крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти - В системи АВ0. Кров виявлена в об`єкті №3 відноситься до групи крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти - А системи АВ0. Походження крові, виявленої в об`єктах №1,2 від потерпілого ОСОБА_6 не виключається та вона не може походити від ОСОБА_5 . Походження крові, виявленої в об`єкті №3 від підозрюваного ОСОБА_5 не виключається та вона не може походити від потерпілого ОСОБА_6 .

Із висновку судової імунологічної експертизи від 09.10.2020 року №2.2-219/20 встановлено, що на наданих на експертизу змивах з бетонної доріжки та сходах перед входом до будинку виявлено кров людини. Виявлена кров відноситься до групи крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0. Походження виявленої крові від ОСОБА_5 не виключається; походження виявленої крові від ОСОБА_6 виключається.

Згідно висновку судової імунологічної експертизи від 12.10.2020 року №2.2-221/20 на наданих на експертизу ганчірці блакитного кольору, ганчірці жовтого кольору (об`єкти №1-3) та темно-коричневому ножі (об`єкт №4) виявлено кров людини. Кров, виявлена в об`єктах №1-3 відноситься до групи крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти - В системи АВ0. Кров виявлена в об`єкті №4 відноситься до групи крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти - А системи АВ0. Походження крові виявленої в об`єктах №1-3 від потерпілого ОСОБА_6 не виключається та вона не може походити від ОСОБА_5 . Походження крові, виявленої в об`єкті №4 від ОСОБА_5 не виключається та вона не може походити від потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи від 12.10.2020 року №2.2-224/20 наданих на експертизу спортивних штанах чорного колору та футболці голубого кольору виявлено кров людини. Виявлена кров відноситься до групи крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0. Походження виявленої крові від ОСОБА_5 не виключається; походження виявленої крові від ОСОБА_6 виключається.

Згідно висновку судової цитологічної експертизи №74 при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_5 виявлено білок людини, кров, знайдені поодинокі епітеліальні клітини, встановити статеву належність яких не представилось можливим, через відсутність в препаратах ядер клітин крові та епітеліоцитів придатних для статевоспецифічної диференціації. При серологічному дослідженні крові в об. 1,2 виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, характерні особі (особам) з групою крові АВ ізосерологічної системи АВ0; у випадку змішування крові від двох і більше осіб антиген А, невластивий ОСОБА_5 , може походити за рахунок крові особи (осіб), в крові якої він міститься, в тому числі від потерпілого ОСОБА_6 , якщо в останнього на момент події була зовнішня кровотеча.

Відповідно до висновку судової цитологічної експертизи №75 судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_6 виявлено білок людини, кров, знайдені поодинокі епітеліальні клітини, встановити статеву належність яких не представилось можливим, через відсутність в препаратах ядер клітин крові та епітеліоцитів придатних для статевоспецифічної диференціації. При встановлені групової належності крові, у вищевказаних об`єктах, виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, характерний особі (особам) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В тієї ж системи, що не виключає походження крові від будь-якої особи (осіб) з вказаною групою крові, в тому числі від самого ОСОБА_6 . Даних про походження крові від ОСОБА_5 не отримано.

Із висновку судово-медичної експертизи встановлено, що згідно наданої на експертизу медичної документаці при зверненні ОСОБА_6 09.09.2020 року за медичною допомогою та подальшому його стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Березнівської ЦРЛ по 11 вересня 2020 року описано «різана» рана тім`яно-скроневої ділянки голови зліва та «колото-різана» рана шиї справа, які, зважаючи на їх вид та опис морфологічних властивостей утворилися незадовго до звернення за медичної допомогою від щонайменше двохразової дії гострого предмета (предметів), не виключено дії «кухонного ножа». Рани голови та шиї не властиві для таких, що утворюються «при нанесенні кулаками рук, взутими ногами» чи при «падінні на площині з послідуючим ударянням об тверду поверхню чи виступаючі предмети». Отримані ОСОБА_6 рани в клінічному перебізі не супроводжувались загрозливими для життя явищами, кожна зокрема, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Під час проведення слідчого експерименту (відеозапис якого було оглянуто в судовому засіданні) 17.11.2020 року ОСОБА_6 розповів та показав обставини, за яких ОСОБА_5 йому було заподіяно тілесні ушкодження. Вказані обставини не суперечать тим показанням, що дав потерпілий під час судового розгляду.

Під час проведення слідчого експерименту (відеозапис якого було оглянуто в судовому засіданні) 09.09.2020 року свідок ОСОБА_9 розповіла та показала про відомі їй обставини події 09.09.2020 року. Вказані обставини не суперечать тим показанням, що дала свідок під час судового розгляду.

Згідно протоколу огляду місця події від 29.10.2020 року було проведено огляд житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 , під час огляду виявлено гладкоствольну мисливську рушницю.

Відповідно до висновку балістичної експертизи від 06.11.2020 року №1.2-417/20 надані на експертизу 4 предмети зовні схожих на патрони є боєприпасами до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї 16-го калібру в полімерних гільзах, що споряджені промисловим способом картеччю діаметром 6,5 мм.

Згідно висновку балістичної експертизи від 10.11.2020 року №1.2-416/20 наданий на експертизу предмет, ззовні схожий на рушницю «ИЖ-17» є вогнепальною зброєю. Даний предмет є мисливською одноствольною гладкоствольною рушницею марки «ИЖ-17» з серійним номером НОМЕР_1 , 16-го калібру, виготовлена просмиловим способом; є придатною до стрільби.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Однак, в ході судового розгляду суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України свого підтвердження не знайшла з наступних підстав.

Згідно норм ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала (прямий умисел) або свідомо припускала їх настання (непрямий умисел).

Відповідно до положень ч.1 ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі

дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі ( ч.2 ст.15 КК України).

Таким чином, замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Тому, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися правилом, визначеним ч.3 ст.62 Конституції України, яке передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування висунутого обвинувачення в кримінальному провадженні покладений на прокурора.

Виходячи з цього правила, саме сторона обвинувачення має довести, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше вірогідне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений (підсудний) є винним у його вчиненні.

Безсумнівно має бути доведений кожен з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд має встановити, яким чином обставини кримінального правопорушення доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, в якому обвинувачується особа, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного заподіяння будь-якого ступеня тяжкості (у тому числі й легкого) тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Згідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із

сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Обвинувачений заперечив факт наявності умислу на вбивство потерпілого, вказуючи, що ставився до нього як до сина і не мав будь-яких причин бажати йому смерті.

Із показань потерпілого, свідка ОСОБА_16 свідка ОСОБА_9 встановлено, що між потерпілим та обвинуваченим до подій 09.09.2020 року були добрі стосунки. Обвинувачений ніколи не застосовував фізичного насилля щодо потерпілого, не ображав його, не виявляв щодо нього агресії.
Судом встановлено, що події кримінального правопорушення передував словесний конфлікт, що виник між обвинуваченим ОСОБА_5 , потерпілим ОСОБА_23 , а також свідком ОСОБА_9 , який виник у зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_9 та потерпілий вказували обвинуваченому на те, що він має залишити житловий будинок і більше з ними не проживати.
Обґрунтовуючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, сторона обвинувачення вказує, що ОСОБА_5 як знаряддя злочину обрав саме ніж загальною довжиною 23 см. із довжиною клинка 13,5 см., що об`єктивно може заподіяти смерть, яке спеціально підготував, сходивши в іншу кімнату. Однак із показань очевидців події не встановлено, що обвинувачений здійснював вибір знаряддя серед кількох, зокрема, з меншою довжиною клинка і що його вибір ножа не був спонтанний.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_5 вчинив усі дії, які вважав необхідним для вбивства потерпілого, але смерть його не настала з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений матір`ю потерпілого.

Суд зазначає, що про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння, які завідомо для винної особи повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі, однак суд вважає, що у даному провадженні такого не встановлено.

Згідно досліджених доказів потерпілому ОСОБА_6 було завдано два удари ножем, один з яких в ділянку передньої поверхні шиї справа, інший і тім`яно-скроневу ділянку. Отримані потерпілим ОСОБА_6 тілесні ушкодження відповідно до експертного висновку в клінічному перебізі не супроводжувались загрозливими для життя явищами. Як встановлено із показань потерпілого, свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_9 після нанесення тілесних ушкоджень, потерпілий свідомості не втрачав, поранення не призвело до такого стану потерпілого, яке б давало ОСОБА_5 підстав вважати, що він досяг злочинної мети, а саме заподіяв смертельні поранення. Після цього потерпілий самостійно піднявся і встав між матір`ю та обвинуваченим і ОСОБА_5 при цьому, тримаючи ніж в руках, мав можливість продовжити свої протиправні дії і нанести ще потерпілому удари, проте обвинувачений в подальшому не вчив щодо потерпілого жодних дій, а спрямував свої дії щодо себе, встромивши собі в ділянку шиї ніж. Фразу «Я вас заріжу і себе заріжу» обвинувачений висловив вже після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, після цих слів він не вчинив жодних дій ні щодо потерпілого, ні щодо ОСОБА_9 , ні щодо ОСОБА_16 , а спричинив тілесні ушкодження собі.

Прокурор, доводячи наявність умислу обвинуваченого на вбивство, покликається на те, що після припинення ударів ножем ОСОБА_5 з метою доведення свого умислу на позбавлення життя потерпілого, маючи значну перевагу в сілі та тілобудові, почав душити потерпілого, який вже не чинив супротиву. Однак, вказані покликання суд не може прийняти до уваги, оскільки такі дії, як елемент об`єктивної сторони інкримінованого злочину у пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні не відображені.

Таким чином, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого, а саме: способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації нанесених поранень та відсутності інших тілесних ушкоджень, враховуючи стосунки між потерпілим та обвинуваченим до події злочину, поведінку обвинуваченого під час та після нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого ознак, які б свідчили про наявність умислу на вчинення вбивства потерпілого, а відтак, і відсутність замаху на вбивство.

Суд вважає, що ОСОБА_5 діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість

заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого, у зв`язку з чим відповідальність особи повинна настати лише за наслідки, які фактично було заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
09 вересня 2020 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в приміщенні житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин сталася словесна суперечка, під час якої у ОСОБА_5 , виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в середині приміщення житлового будинку, діючи умисно пішов до кухонної кімнати, де помітив ніж коричневого кольору з металевою основою, що знаходився на тумбочці, взяв його до рук та попрямував у прихожу кімнату, наблизився до ОСОБА_6 та боковим ударом умисно наніс один удар ножем в передню поверхню шиї справа, в наслідок чого останній залишився стояти на ногах, а ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел наніс ОСОБА_6 , наніс один удар ножем у тім`яно-скроневу ділянку зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні шиї справа та різаної рани тім`яно-скроневої ділянки зліва, що за ступенем тяжкості, кожна зокрема, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначення покарання.
Позиція учасників судового провадження щодо призначення покарання.
Прокурор, вважаючи доведеною кваліфікацію дій особи за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України висловив позицію щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Потерпілий вказав, що покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років вважає надто суворим, однак просить призначити покарання, яке обвинувачений буде відбувати реально.
Сторона захисту вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України і просить звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Мотиви призначення покарання судом.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Згідно ч.2 ст.12 КК України ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, - ще щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно характеристики на ОСОБА_5 за місцем проживання особа характеризується позитивно.
Із медичних довідок Березнівської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.
Суд, враховуючи, тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки у виді шкоди для здоров`я потерпілого, позицію потерпілого, дані про особу ОСОБА_5 , який характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, вважає, що його виправлення можливе лише в ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Підставі для застосування ст.69 КК України судом встановлено не було.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до положень ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно довідок про витрати на проведення судових експертиз загальний розмір витрат на залучення експертів становить 25 678,07 грн.

Таким чином, судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 25 678,07 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_5 в дохід держави.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно ухвал слідчого судді Березнівського районного суду Рівненської області від 11.09.2020 року, 03.11.2020 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно речові докази у кримінальному провадженні №0000405 від 09.09.2020 року.
Відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі наведеного, суд скасовує вказаний захід забезпечення кримінального провадження.
Згідно ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 02.12.2020 року щодо ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 29.10.2020 року.

На думку суду, ризики, які приймались до уваги при його обранні особі запобіжного заходу, на даний час суттєво зменшились, крім того, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України як кримінальний проступок, щодо якого відповідно до положень ст.183 КПК України не передбачено можливість застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому вважає за необхідне змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Керуючись ст.ст. 370,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_24 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29.10.2020 до 18.01.2021 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню арешту.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу змінити з тримання під вартою та особисте зобов`язання.

Покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов"язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Арешт майна, накладений відповідно до у ухвал слідчого судді Березнівського районного суду Рівненської області від 11.09.2020 року, 03.11.2020 року скасувати.
Речові докази: 2 (два) зразки крові ОСОБА_5 , 2 (два) зразки крові ОСОБА_6 , зразки волосся ОСОБА_6 , зразки волосся ОСОБА_5 , ганчірку жовтого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, яка упакована до паперового конверту Національної поліції України Головного слідчого управління; ганчірку блакитного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, змив з бетонної доріжки перед входом в будинок з нашаруванням речовини бурого кольору та контрольний змив до нього, змив з сходів перед входом до будинку з нашаруванням речовини бурого кольору та контрольний змив до нього, змив з мазків речовини, зовні схожої на кров із дверей у коридорі та контрольний змив до нього, змив з дверей у спальній кімнаті, в коридорі з права від входу з нашаруванням речовини бурого кольору та контрольний змив до нього, змив з плями на килимі у веранді біля вхідних дверей з нашаруванням речовини бурого кольору та контрольний змив до нього, кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні штани чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, футболку голубого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, зрізи нігтів з піднігтьовим вмістом з обох рук ОСОБА_5 , зрізи нігтів з піднігтьовим вмістом з обох рук ОСОБА_6 , конверт з тампоном протирання каналу ствола мисливської одноствольної гладкоствольної рушниці марки «ИЖ-17» з серійним номером НОМЕР_1 , 16-го калібру, складові частини експериментально демонтованих 4 (чотирьох) мисливських патронів 16-го калібру в полімерними гільзами - знищити. Мисливську одноствольну гладкоствольну рушниця марки «ИЖ-17» з серійним номером НОМЕР_1 , 16-го калібру - повернути власнику.

Вирок суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд Рівненської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1