Ухвала

Іменем України
10 листопада 2020 року

м. Київ
провадження № 51-5434 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 2 жовтня 2020 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за № 0000294 від 7 лютого 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 2 жовтня 2020 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року - без змін.
Не погоджуючись з ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції. Вважає, що зазначені судові рішення є незаконними, просить їх скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 19 листопада 2004 року у нього було викрадено автомобіль, про що він одразу написав заяву у міліцію. У зв`язку із введенням нового КПК України 7 лютого 2013 року Сихівським ВП ГУНП у Львівській області було внесено відомості в ЄРДР за № 0000294 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і по даному кримінальному провадженні він перебуває у статусі потерпілого. Кримінальне провадження неодноразово закривалося, однак рішення про закриття скасовувалось і в ухвалах суду визначались вимоги закону, які необхідно було виконати, однак, на його думку, незважаючи на тривалий період досудового розслідування, для повного, всебічного, об`єктивного дослідження всіх обставин справи, слідчим цього вчинено не було. Частиною 2 статті 219 КПК України передбачено звернення з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, але і цього зроблено не було.
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи касаційної скарги потерпілого ОСОБА_4 про те, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм права, а тому підлягають скасуванню, колегія суддів ВС вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 7 лютого 2013 року відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України було внесено до ЄРДР за № 0000294 та розпочато досудове розслідування, згідно нового КПК України. У ході досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, однак встановити причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення особу не вдалося, повідомлення про підозру в межах кримінального провадження № 0000294 не здійснювалося.

Кримінальне правопорушення вчинено 19 листопада 2004 року, тобто з часу його вчинення минуло більше 19-ти років.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України, є злочином середньої тяжкості, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня вчинення особою вказаного злочину, згідно зі ст. 49 КК України, становлять 5 років.
У ході досудового розслідування проведено допити потерпілого та опосередкованих свідків, здійснено ряд запитів щодо надання відповідної інформації, проведено відтворення обстановки та обставин події, призначено експертизу та отримано її висновки тощо, однак встановити причетну до вчинення вказаного злочину особу не вдалося.
А тому, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, зокрема, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 ч.1 цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
Апеляційний суд в своїй ухвалі зазначив, що відповідно до матеріалів провадження, не встановлено особу, яка вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, підозра жодній особі не пред`явлена, оскільки не встановлено достатніх доказів для пред`явлення підозри певній особі, а тому подане суду клопотання прокурора є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ураховуючи вищезазначене, Львівський апеляційний суд дослідив матеріали кримінального провадження та ретельно проаналізував доводи в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_4 , які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, надавши їм належну оцінку. З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Касаційна скарга потерпілого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 2 жовтня 2020 року.
Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивовані, адже в повній мірі відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала апеляційного суду ще й вимогам ст. 419 КПК України, тому касаційні доводи потерпілого в цій частині теж є безпідставними.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 2 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3