Справа № 307/664/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.06.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/755/20, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2020 року обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Володимирівка Сватівського району Луганської області, мешканцю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, із базовою загальною середньою освітою, не працюючому, раніше судимому згідно вироку Тячівського районного суду від 19.12.2018 на три роки позбавлення волі, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на два року,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 11 липня 2020 року включно, із визначенням застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень, та покладенням на обвинуваченого, у разі її внесення, на строк два місці з моменту її внесення, таких обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Тячівського районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, за вчинення якого йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, що в свою чергу свідчить про його стійку криміногенну поведінку, а тому, існують передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а саме, переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення. Тому, суд дійшов висновку про те, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, у зв`язку з чим, відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу й задовольнив клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою із визначенням застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу про наявність підстав для сумнівів у належній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі й про те, що він може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, знищити речові докази, переховуватися від суду. Зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на утриманні чотирьох малолітніх дітей та дружину. Разом із тим, стверджує, що прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою за три дні до закінчення строку дії попереднього судового рішення, чим порушив вимоги ЗУ «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу, відповідно до якого під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Крім того, вказує на те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні, оскільки речові докази в справі зібрані та всі необхідні експертизи проведені, жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків чи потерпілих немає, з моменту вчинення злочину ОСОБА_6 не вчиняв будь-якого незаконного впливу на свідків чи потерпілих і повернув потерпілій майже всі викрадені речі, конкретних підстав передбачати перешкоджання ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином також немає. Вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 достатнім було б застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту за місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу й просили її задовольнити; прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, а також те, що наведені прокурором у клопотанні ризики продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу обґрунтовано врахував і те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, що в свою чергу свідчить про його стійку криміногенну поведінку.
Колегія суддів вважає, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його тяжкість та спосіб вчинення, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, колегія суддів також вважає, що вищевказані ризики слугували підставами для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу й будь-яких обставин, які б свідчили про те, що на даний час вони зменшились чи відпали, не встановлено як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів зазначає, що застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , у силу характеру інкримінованого йому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції прийшов до належного висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу про наявність підстав для сумнівів у належній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі й про те, що він може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, знищити речові докази, переховуватися від суду, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання і на утриманні чотирьох малолітніх дітей та дружину, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, і в свою чергу, не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу.
Як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою за три дні до закінчення строку дії попереднього судового рішення, чим порушив вимоги ЗУ «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу, відповідно до якого під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні.
Посилання на те, що речові докази в справі зібрані та всі необхідні експертизи проведені, жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків чи потерпілих немає, з моменту вчинення злочину ОСОБА_6 не вчиняв будь-якого незаконного впливу на свідків чи потерпілих і повернув потерпілій майже всі викрадені речі, конкретних підстав передбачати перешкоджання ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином також немає, - апеляційний суд, із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що не свідчать про відсутність встановлених ризиків, а також про те, що їх запобіганню буде достатнім менш суворий запобіжний захід.
Із цих підстав, апеляційний суд не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 достатнім було б застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинене кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або визначений судом першої інстанції розмір застави.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ст. ст. 182, 183 КПК України, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та обґрунтовано визначив розмір застави в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При цьому, апеляційним судом не встановлено доказів, які б свідчили про те, що такий розмір застави буде завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2020 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 липня 2020 року, із визначенням застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :