Єдиний унікальний номер судової справи 208/6312/16-к
Номер провадження 1-кс/201/2772/2020
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

заявника потерпілого ОСОБА_6 (який знаходився в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, проведеному в режимі відеоконференції з приміщення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, заяву потерпілого ОСОБА_6 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від участі у розгляді кримінального провадження № 0002133 (судова справа № 201/6312/16-к), -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява потерпілого ОСОБА_6 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0002133 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 3 ст. 206-2 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (справа № 208/6312/16-к, провадження № 1-кп/337/61/2019).

В обґрунтування доводів поданої заяви потерпілий вказує на наявність обставин, які викликають сумніви в неупередженості судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 , а тому суддя підлягає відводу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_6 у своїй заяві про відвід вказує на те, що суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 тривалий час не розглядалися подані ним клопотання про проведення судових засідань у режимі відео-конференції через його неможливість бути присутнім у зв`язку із віддаленістю суду, де здійснюється кримінальне провадження, а також наявність хвороби цукровий діабет, до журналів судових засідань не вносилась інформація про його клопотання або вносилась неправдива інформація про ті клопотання, які ним не заявлялись (розгляд справи за його відсутністю). Також, заявник посилається на те, що суддя ОСОБА_7 всупереч практиці судів двічі без достатнього мотивування необґрунтовано відмовив у задоволенні поданих ним клопотань про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не визначений розмір шкоди, а також відмовив у задоволення поданих ним клопотань про витребування доказів - експертних висновків психологічної та почеркознавчої експертизи, що, у сукупності, позбавило його права подати цивільний позов.

Окрім того, за твердженням заявника, суддя ОСОБА_7 вибірково задовольняє клопотання учасників судового провадження, адже подані ним клопотання, у тому числі, і про відкладення справи не задовольняються, а клопотання сторони захисту про відкладення судових засідань задоволені.

Також потерпілий ОСОБА_6 у заяві вказує, що суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 незаконно та необґрунтовано накладено на нього грошове стягнення у розмірі 800 гривень за невиконання процесуальних обов`язків за заявою адвоката ОСОБА_9 і лише через рік, після його неодноразових звернень про скасування накладеного грошового стягнення його клопотання задоволено. При цьому ОСОБА_6 акцентував увагу на те, що про призначені з лютого по листопад 2017 року судові засідання належним чином він був повідомлений лише один раз.

У своїй заяві ОСОБА_6 посилається на те, що 17 серпня 2018 року за ініціативою судді ОСОБА_7 в якості потерпілого до справи було залучено ОСОБА_10 з відповідними правами та обов`язками, в тому числі, і подати цивільний позов до 31 серпня 2018 року, що, на думку заявника, вказує на упередженість судді ОСОБА_7 під час розгляду вказаного кримінального провадження, оскільки подане ним клопотання про надання можливості подати цивільний позов від 31 серпня 2018 року задоволене не було.

Окрім іншого, заявник вказає, що суддею не було задоволено його клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з лікуванням, а навпаки проведене судове засідання, під час якого допитано обвинуваченого ОСОБА_4 після чого прокурором було змінено обвинувачення, що позбавило його передбаченого ст. 351 КПК України права, як потерпілого, брати участь у допиті обвинуваченого.

У своїй заяві ОСОБА_6 стверджує, що під час досудового розслідування прокурором, в подальшому під час судового розгляду судом йому не роз`яснялось право подати цивільний позов, а також і не надана можливість його пред`явити.

Також заявник посилається на те, що суддя ОСОБА_7 не мотивував відмову у задоволенні поданої ним заяви про відвід прокурорів і не надав належної оцінки фактам, викладеним ним у своїй заяві, що теж, на його думку, вказує на прояв упередженості з боку судді.

У судовому засіданні, знаходячись у режимі відеоконференції у приміщенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, заявник ОСОБА_11 підтримав доводи, викладені у поданій ним заяві, та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви потерпілого ОСОБА_6 , вважаючи викладені у цій заяві доводи, необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти заяви потерпілого про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ОСОБА_6 зловживає своїм процесуальним правом на відвід, оскільки ним неодноразово подавалися заяви про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 здебільшого з тих же самих підстав. При цьому, вказав, що наведені ОСОБА_6 доводи, викладені у 9 пунктах з 13 щодо упередженості судді ОСОБА_7 вже були предметом дослідження, судом їм надана відповідна оцінка і у задоволенні поданих потерпілим заяв про відвід з цих підстав відмовлено.

Також, захисник ОСОБА_5 зазначив, що наведені потерпілим доводи, які на думку заявника, є підставою для відводу судді ОСОБА_7 , зокрема, залучення у даному кримінальному провадженні в якості потерпілого ОСОБА_10 фактично не відповідають дійсності. Так, під час досудового розслідування даного кримінального провадження слідчим винесено постанову про залучення у якості потерпілого ОСОБА_10 , однак, жодних процесуальних дій із останнім не проводилось і вимоги ст. 290 КПК України не виконувалися, а тому, суддя, викликавши у судове засідання ОСОБА_10 для з`ясування питання щодо участі останнього у судовому провадженні в якості потерпілого, лише виправляв процесуальну помилку органу досудового розслідування. При цьому, зауважив, що ОСОБА_10 у судовому засіданні вказав, що не вважає себе потерпілим і не має жодних претензій до обвинувачених.

Окрім того, звернув увагу суду, що потерпілий ОСОБА_6 жодного разу до суду не з`явився, у той час, коли, незважаючи на віддаленість суду та наявність у нього хвороби на цукровий діабет особисто з`являвся у Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, поки справу не передано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

За наведених ним підстав просив у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 відмовити.

Заслухавши позиції осіб, що беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, доводи заявника, заперечення прокурора та сторони захисту, суд приходить до висновку що заява потерпілого ОСОБА_6 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, та з метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження мають право заявити відвід, який відповідно до частини 5 статті 80 КПК України повинен бути вмотивованим.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений статтею 75 КПК України, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 76 КПК України.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді ОСОБА_6 посилається на приписи статті 75 КПК України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Слід зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за необхідне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини, з урахуванням якої згідно з частиною 5 статті 9 КПК України застосовується кримінальне процесуальне законодавство України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене".

Тож іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом уваги до правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви ОСОБА_6 про відвід судді Мельниченка від участі у розгляді кримінального провадження № 0002133 (судова справа № 201/6312/16-к), суд приймає до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, а саме за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, за яких заявлення відводу, у разі відсутності належних, об`єктивних та достатніх доказів, не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Так, викладені потерпілим фактичні обставини та їх обґрунтування, як у заяві про відвід судді, так і під час розгляду цієї заяви, про наявність підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а саме сумнівів в неупередженості судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 , на думку суду, не є переконливими, не підтверджені об`єктивними та достатніми доказами, а тому не можуть бути належною підставою для обґрунтованого сумніву в неупередженості судді при розгляді кримінального провадження (справа № 208/6312/16-к, провадження № 1-кп/337/61/2019)., виходячи з наступного.

Під час розгляду поданої ОСОБА_6 заяви встановлено, що останнім вже подавалися заяви про відвід судді ОСОБА_7 з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, у задоволенні яких відмовлено.

Так, за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 про відвід головуючого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від участі у розгляді кримінального провадження № 0002133 під головуванням судді ОСОБА_12 постановлено ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року відповідно до якої викладені заявником доводи не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_7 відмовлено (справа № 201/6312/16-к, провадження № 1-кс/201/10462/2017).

12 березня 2018 року під головуванням судді ОСОБА_13 за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 про відвід головуючого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від участі у розгляді кримінального провадження № 0002133 постановлено судове рішення, у якому надано відповідну оцінку викладеним заявником доводам та відмовлено у задоволенні заяви про відвід у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливу упередженість судді ОСОБА_7 (справа № 201/6312/18, провадження № 1-кс/201/2538/2018).

20 червня 2018 року під головуванням судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_14 постановлено судове рішення відповідно до якого у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 про відвід головуючого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від участі у розгляді кримінального провадження № 0002133 відмовлено (справа № 201/6312/16-к, провадження № 1-кс/201/4231/2018).

Отже, з наведених судових рішень слідує, що більшість доводів, що містяться у поданій ОСОБА_6 23 липня 2020 року заяві, окрім таких, як незгода потерпілого із журналом судового засідання у зв`язку із внесенням до нього недостовірних відомостей, позбавлення права подати цивільний позов до суду, а також залучення у даному кримінальному провадженні за ініціативою судді ОСОБА_7 у якості потерпілого ОСОБА_10 , вже були предметом розгляду та дослідження, оскільки саме такі доводи потерпілим були викладені у попередніх заявах про відвід судді ОСОБА_7 і цим доводам судом вже надана відповідна оцінка, про що слушно зауважив захисник ОСОБА_5 .

За наведених обставин, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 81 КПК України, доводи потерпілого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 , які ним вже неодноразово заявлялися, були предметом перевірки, дослідження, їм надано відповідну оцінку у судових рішеннях, у яких у задоволенні відводу з цих підстав відмовлено, повторній перевірці не підлягають, оскільки мають ознаки зловживання правом на відвід.

Викладені ОСОБА_6 у заяві доводи щодо незгоди з журналом судового засідання суд не може прийняти до уваги, адже такі доводи не вказують на упередженість головуючого судді ОСОБА_7 , оскільки журнал судового засідання ведеться секретарем судового засідання, а у разі незгоди із журналом судового засідання нормами кримінального процесуального закону, зокрема, ч. 3 ст. 376 КПК України, передбачене право потерпілого подати на нього письмові зауваження.

Окрім того, посилання потерпілого на те, що суддя ОСОБА_7 позбавив його права подати цивільний позов, є необґрунтованими, оскільки заявник у судовому засіданні не зміг вказати у чому саме полягали дії головуючого судді, направлені на позбавлення його права подати цивільний позов.

При цьому, до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого за шкоду, завдану їх діяннями.

У той же час, виходячи з матеріалів даного кримінального провадження, в яких відсутній цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , встановлено, що останнім цивільний позов в рамках цього провадження не поданий.

Між тим, і доказів того, що у прийнятті поданого потерпілим цивільного позову головуючим суддею ОСОБА_7 було відмовлено, заявником не надано, а отже і не доведено факт позбавлення останнього права на звернення із позовом до суду.

При цьому, як встановлено під час розгляду заяви про відвід, потерпілим направлені до суду численні письмові клопотання, у тому числі, і про проведення судового провадження у режимі відеоконференції, про повернення обвинувального акту прокурору, про витребування доказів, які знаходяться в матеріалах даного кримінального провадження, а тому у наведеному контексті твердження ОСОБА_6 про позбавлення його права подати цивільний позов до суду є непереконливими і нелогічними, адже останній вибірково користується своїми процесуальними правами, тим більше не навівши жодних об`єктивних підстав, які завадили йому подати цивільний позов до суду.

Таким чином, твердження ОСОБА_6 про те, що його позбавили права звернутись із цивільним позов не підтверджені жодними доказами та спростовані матеріалами кримінального провадження.

Стосовно доводів заявника, що за ініціативою судді ОСОБА_7 до участі у даному кримінальному провадженні у якості потерпілого залучено ОСОБА_10 за відсутності клопотань прокурора або самого ОСОБА_10 , слід зазначити, що наведені обставини жодним чином не вказують на прояв упередженості або необ`єктивності головуючого судді, а лише свідчать про проведення останнім процесуальних дій під час здійснення судового провадження, а тому такі доводи не можуть слугувати підставою для відводу судді.

Таким чином, оцінюючи доводи ОСОБА_6 про наявність у нього сумнівів щодо неупередженості головуючого судді ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження № 0002133, суд приходить до висновку, що вони фактично зводяться до незгоди із прийнятими суддею рішеннями та діями під час здійснення судового провадження, що само по собі не є тими обставинами, які свідчать про небезсторонність та упередженість судді при розгляді даного провадження і не можуть слугувати підставою для відводу.

Отже, аргументи, якими ОСОБА_6 мотивує свою заяву про відвід судді ОСОБА_7 не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 75 чи статтею 76 КПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді ОСОБА_7 або його необ`єктивність під час розгляду справи № 826/11409/17 у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказані потерпілим ОСОБА_6 на обґрунтування заяви про відвід судді, обставини є не є об`єктивно виправданими, ґрунтуються на припущеннях і є такими, що не підтверджені належними та достатніми доказами, а відтак заяву про відвід слід залишити без задоволення.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 75, 80-81, 369-372 КПК України , суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 про відвід судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0002133 (судова справа № 201/6312/16-к) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 00 хвилин 10 серпня 2020 року.

Головуючий - суддя ОСОБА_1