КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0006494, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль «Тойота ауріс» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який поміщено на зберігання на штрафмайданчик, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , 1 ключ запалювання від автомобіля «Тойота ауріс», які поміщено до спец пакету №4418910, із забороною відчуження та розпорядження.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, яке було вилучено в ході проведення огляду відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто може бути речовим доказом у кримінальному провадженні № 0006494, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановивши нову, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання слідчого було постановлене з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки, в ньому відсутня аргументація накладення арешту на майно та відсутні жодні докази, причетності ОСОБА_6 , як третьої особи до кримінального правопорушення за ч.3 ст.289 КК України. Слідчий суддя помилково дійшов висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки такий висновок належним чином невмотивований. Крім того апелянт посилається на те, що ОСОБА_8 не є підозрюваним що виключає накладення арешту і з метою конфіскації.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проте причину неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та належне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 06.07.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №006494 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування з метою забезпечення збереження речових доказів цілком слушно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку. Крім того, постановою органу досудового розслідування від 09 липня 2019 року вищезазначене майно визнано речовими доказами.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, зокрема, «Тойота ауріс» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , 1 ключ запалювання від автомобіля «Тойота ауріс», які поміщено до спец пакету №4418910з метою його збереження, оскільки за матеріалами доданими до клопотання вони можуть містити інформацію про об`єкт досудового розслідування.

За таких обставин, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно, вилученого під час проведення огляду не може прийматися до уваги.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За встановлених обставин колегія суддів вважає доводи апеляції адвоката ОСОБА_5 такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та були враховані під час прийняття рішення слідчим суддею.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль «Тойота ауріс» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який поміщено на зберігання на штрафмайданчик, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , 1 ключ запалювання від автомобіля «Тойота ауріс», які поміщено до спец пакету №4418910, із забороною відчуження та розпорядження - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/452 /2020 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції Хардіна
Доповідач: ОСОБА_1