Справа № 487/4043/20
Провадження № 1-кс/487/4947/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва клопотання Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001609 від 22.05.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001609 від 22.05.2017 року.

Клопотання мотивоване тим, що майно, на яке ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року накладено арешт (портальні крани, тощо), фактично на теперішній час перебуває у Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт». Договір оренди від 30.12.2008 року №11-А/4 відповідно до якого майно перебувало в оренді ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» припинився 31.12.2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який був укладений. У зв`язку з тим, що арешт на майно продовжує діяти, ДП «Миколаївський морський торговельний порт» не може а ні використовувати його самостійно, а ні передати в користування іншим особам. З огляду на те, що майно, на яке продовжує діяти арешт, перебуває у ДП «ММТП», а у будь-яких третіх осіб фактично відсутня можливість його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, відпала потреба у проводження дії арешту майна.
У судовому засіданні ДП «Миколаївський морський торговельний порт» клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.
Прокурор, який є старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001609 від 22.05.2017 року, ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали за клопотанням, а також матеріали кримінального провадження №0001609 від 22.05.2017 року, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.05.2017 року Генеральною прокуратурою України у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження №0001609 за ч. 2 ст. 364 КК України з фабулою: службові особи ДП «Миколаївський морський торговельний порт» в період 2008-2016 років зловживаючи службовим становищем незаконно надали в оренду рухоме майно підприємства, чим спричинили державному підприємству тяжкі наслідки.
30.12.2008 року ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (орендодавець) та ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія» (орендар) за результатами конкурсу уклали договір, за умовами якого в оренду для виконання розвантажувально-навантажувальних робіт на території порту передано майно, яке знаходиться на балансі орендодавця, а саме: портальний кран Альбатрос № 81 в/п 10/20т, зав. №1315, рег. № 7512, бух. інв № 3835, виготовлений у 1985 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Альбатрос № 72 в/п 10/20т, зав. № 0612, рег. № 7089, бух. інв № 3654, виготовлений у 1981 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Альбатрос № 88 в/п 10/20т, зав. № 1818, рег. № 8438, бух. інв № 8149, виготовлений у 1988 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран Альбатрос № 73 в/п 10/20т, зав. № 0614, рег. № 7107, бух. інв № 3632, виготовлений у 1981 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран Альбатрос № 71 в/п 10/20т, зав. № 0551, рег. № 7033, бух. інв № 3662, виготовлений у 1981 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран Альбатрос № 57 в/п 10/20т, зав. № 1096877, рег. № 5640, бух. інв № 3194, виготовлений у 1974 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран «Альбрехт» № 44 в/п 10т, зав. № 1072379, рег. № 4209, бух. інв № 3201, виготовлений у 1967 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Альбрехт № 51 в/п 10т, зав. № 073285, рег. № 5029, бух. інв № 3189, виготовлений у 1970 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Сокіл № 93 в/п 16/25/32т, зав. № 1882, рег. № 8811, бух. інв № 4023, виготовлений у 1988 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; бункерну установку № 3 V=70 м, бух. інв. № 541, виготовлену у 1983 році Миколаївським морським торговельним портом, встановлену в тилу причалу № 13; портальну бункерну установку для сипучих вантажів № 18 V=120 м, бух. інв. № 19199, виготовлену у 2004 році Миколаївським морським торговельним портом, встановлену в тилу причалу № 12 (далі - Майно).
Згідно з пунктом 11.1 Договору він укладений строком на 10 років, що діє з 01.01.2009 по 31.12.2018 включно.
Постановою слідчого другого слідчого відділу Управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 23.04.2017 року з метою забезпечення задоволення цивільного позову або забезпечення стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди, а також збереження державного майна, враховуючи, що крани являються предметом вчинення кримінально-протиправних дій, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зазначені вище портальні крани та бункерні установки визнані речовими доказами.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001609 та накладено арешт на зазначене вище майно. Заборонено ТОВ «Метал Стивідоринг Компані», його представникам за дорученням, будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею. Передано з можливістю використання на відповідальне зберігання власнику рухомого майна ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та метою позбавлення можливості його приховування, зникнення, втрати, знищення, перетворення та передачі третім особам.
Про обтяження майна було зроблено відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №52407947 від 30.05.2017 року.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Метал Стивідоринг Компані», про скасування арешту майна.
Згідно протоколів 1-11 від 06.07.2017 року майно прийняте на відповідальне зберігання ДП «Миколаївський морський торговельний порт».
Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 (далі за текстом Порядок КМУ від 19.11.2012 року №1104).
Згідно пункту 4 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104 речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.
Згідно пункту 28 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
За змістом до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.08.2017 року скасовано ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року в частині передачі з можливістю використання на відповідальне зберігання власнику майна ДП «Миколаївський морський торговельний порт». Ухвала мотивована тим, що відповідно до ст. 170 КПК України передбачено право слідчого судді за клопотанням слідчого накласти арешт на майно, яке визнано речовим доказом, з метою його збереження та заборонити та/або обмежити користування, розпорядження цим майном, проте не надано слідчому судді право визначення місця знаходження речового доказу під час досудового розслідування. Таким чином визначення в ухвалі слідчого судді місця знаходження майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, шляхом зазначення про необхідність його передачі іншій особі на відповідальне зберігання та ще з можливістю використання зберігачем цього майна на власний розсуд є втручанням у права особи у непередбачений законом спосіб. Пунктом 28 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104 визначено можливість передачі речових доказів власнику зокрема на відповідальне зберігання, проте цей пункт не містить вимог до слідчого щодо отримання для такої передачі рішення слідчого судді. Виключенням є необхідність отримання слідчим рішення слідчого судді у разі передачі майна яке є речовим доказом на реалізацію. Таким чином, визначення місця знаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію, що у цьому випадку не мало місця.
Постановою детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від квітня 2019 року, у зв`язку з тим, що у незвернені службових осіб ДП «Миколаївський морський торговельний порт» до уповноваженого органу з метою погодження додаткових угод до Договору №11-а вбачається неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, тобто ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, попередня правова кваліфікація у кримінальному провадженні була змінена з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України.
Постановою старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 19.07.2019 року було визначено підслідність кримінального провадження № 0001609 за слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області.
Постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 від 26.06.2020 року було визначено підслідність кримінального провадження № 0001609 за СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За змістом ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (ч. 3 ст. 174 КПК України).
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих.
Як зазначалось слідчим суддею раніше, постановою слідчого Генеральної прокуратури України від 23.04.2017 року з метою забезпечення задоволення цивільного позову або забезпечення стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди, а також збереження державного майна, враховуючи, що крани являються предметом вчинення кримінально-протиправних дій, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зазначені портальні крани та бункерні установки визнані речовими доказами. Постанова слідчого про визнання майна речовими доказами є чинною та не була скасована, в тому числі прокурором згідно п. 7 ч. 2 ст. 36 КПК України з підстав необґрунтованості на теперішній час. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року задоволено клопотання прокурора Генеральної прокуратури України про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001609 та накладено арешт на зазначене вище майно з посиланням на пункти 1 (збереження речових доказів) та 4 (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди) ч. 2 ст. 170 КПК України. При цьому слідчим суддею було враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. За змістом постанови детектива НАБУ від квітня 2019 року (число не зазначено) та витягу з ЄРДР від 18.08.2020 року на теперішній час здійснюється досудове розслідування за ч. 2 ст. 367 КК України щодо неналежного виконання службовими особами ДП «Миколаївський морський торговельний порт» своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, яке спричинило тяжкі наслідки, у зв`язку з вчиненням незаконних дій саме щодо арештованого майна. Досудове розслідування триває, кримінальне провадження не закрито.
З огляду на викладене, у зв`язку із недоведеністю представником ДП «Миколаївський морський торговельний порт» того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, враховуючи, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження, клопотання про скасування арешту на майно задоволенню не підлягає. Твердження сторони обвинувачення щодо безперспективності кримінального провадження, про що у судовому засіданні було зазначено прокурором, не є підставою для скасування арешту майна на теперішній час, з урахуванням того, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, але вказаних дій на теперішній час вчинено те було, так само як не було скасовано постанову про визнання майна речовими доказами, якщо у зв`язку із зміною кваліфікації чи з інших підстав воно перестало відповідати критеріям ст. 98 КПК України.
Керуючись ст.ст. 36, 84, 91-94, 98, 100, 170, 174, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001609 від 22.05.2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст ухвали оголошено 28.08.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1