Справа № 442/2545/18
Провадження № 1-в/442/392/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

інспектора - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі клопотання старшого інспектора Дрогобицького МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , засудженого 02.05.2018 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, -

встановив:
Старший інспектор Дрогобицького МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про звільнення від покарання ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.05.2018.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що вирок стосовно ОСОБА_5 надійшов до Дрогобицького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області на виконання 26.06.2018 року.
26.06.2018 року Дрогобицький МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області гр-ну ОСОБА_5 скеровувалося повідомлення про необхідність сплати та надання ним квитанції про сплату штрафу до органу пробації. Однак, засуджений ОСОБА_5 до органу пробації не з`явився ти не надав документи про сплату штрафу.
12.07.2018 органом пробації скеровувались подання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт, або позбавлення волі, відповідно до Закону стосовно ОСОБА_5 . Однак, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2018 року у задоволенні подання було відмовлено.
09.08.2018р. до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було надіслано клопотання про роз`яснення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2018 з метою уникнення не правильного виконання вказаного судового рішення. 21.08.2018р. ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у роз`ясненні було відмовлено.
20.09.2018р. та 13.06.2019р. було надіслано повідомлення у Дрогобицьку місцеву прокуратуру для відповідного реагування, щодо виконання вироку суду. Згідно відповіді з Дрогобицької місцевої прокуратури №06/13-2824 вих.-18 від 26.09.2018 та № 04/27-1852-вих.19 від 19.06.2019 р. підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не було виявлено.
Також, 28.11.2019 року органом пробації повторно скеровувалось подання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.05.2019 року у задоволенні подання було відмовлено.
Згідно вимоги УІАЗ від 13.11.2020 року ОСОБА_5 від 02.05.2018 року до кримінальної відповідальності не притягався.
26.11.2020р. Дрогобицький МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області гр-ну ОСОБА_5 скеровувалося рекомендоване з повідомленням повідомлення про необхідність оплати та надання ним квитанції про сплату штрафу до органу пробації. Однак, станом на 09.12.2020 року засуджений ОСОБА_5 до органу пробації не з`явився та не надав документи про сплату штрафу.
ОСОБА_5 , підлягає під дію ст. 80 КК України так як є особою, засудженою до покарання менш суворого ніж обмеження волі, з дня набрання чинності вироком, який виконувався пройшло більше двох років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку.
ОСОБА_5 , який був належним чином повідомлений про місце та час розгляду подання, в судове засідання не з`явився.
Інспектор та прокурор подали заяви про підтримання подання, просили таке задоволити, проводити засідання без технічної фіксації.
Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Відповідно до ст. 80 КК України:
1. Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:…
1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;… .
2. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.
3. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
4. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
5. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
6. Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439тачастиною першою статті 442 цього Кодексу.
В розумінні ст. 51 КК України штраф є менш суворим покаранням, ніж обмеження волі.
Відповідно ч. 5 ст. 52 КК України ухилення від покарання, призначеного вироком суду, має наслідком відповідальність, передбачену статтями 389 та 390 цього Кодексу.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
У частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
В даному випадку строк давності виконання вироку не переривався і формально минув, що відповідає положенням пункту 1 частини першої статті 80 КК України, згідно з яким особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Суд враховує, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.
Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України.
Отже, суд робить висновок про відсутність ухилення засудженого від відбування покарання і необхідності в застосуванні частини третьої статті 80КК України, оскільки відсутній обвинувальний вирок щодо нього за ст. 389 ч. 1 КК України, який набрав законної сили.
Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.
Судом встановлено, що із часу набрання вироком законної сили штраф добровільно не сплатив, суд своєчасно направив вирок для примусового виконання до органу, до компетенції якого входить примусове виконання такого виду покарання, питання кримінальної відповідальності засудженого за статтею 389КК України не вирішувалось.
Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80КК України.
З наданого суду клопотання та матеріалів випливає, що:
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.05.2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вирок набрав законної сили 04.06.2018 року.
Отже, з 04.06.2018 року пройшло понад 2 роки.
Стаття 152 ч. 1 КВК України визначає, що підставою звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Станом на 22.12.2020 року закінчився строк давності виконання вищевказаного обвинувального вироку, він не виконаний, підстави для зупинення строку давності, його переривання відсутні, тому ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання у виді штрафу за цим вироком.
Керуючись правовою позицією ВСУ у справі 5-324кс15 (постанова від 24.12.2015 року), ст. 152 ч. 1 КВК України, ст. 80 ч. 1 п. 1 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
постановив:
Клопотання задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.05.2018 (справа №442/2545/18) на підставі п.1 ч.1ст.80 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
На ухвалу суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1