Справа №639/6421/20
Провадження №1-кп/639/173/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002102 від 10.12.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 125, ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 заявлене усне клопотання про зміну відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, при цьому зазначив про зменшення ризиків, які враховувались судом при застосуванні та продовженні відносно нього запобіжного заходу, а саме можливості здійснювати тиск на свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вже були допитані судом, про свої наміри влаштуватись на роботу та змінити сімейний стан, мирно жити з потерпілою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання свого підзахисного та просила його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність позиції обвинуваченого щодо зменшення зазначених ризиків.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судової справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2020 р. відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.12.2020 р. продовжено відносно ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.02.2021 р. включно.

Згідно п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При цьому ОСОБА_5 обвинувачується по даному кримінальному провадженню у вчиненні, в тому числі, умисного корисливого тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкцією якої передбачено, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, по даному кримінальному провадженню також обвинувачується у вчиненні ряду злочинів як майнового характеру, так і проти здоров`я потерпілої, йому інкримінується вчинення злочину за наявності не знятих та не погашених судимостей, він неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за однією адресою з потерпілою, відносно якої обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних з домашнім насильством.

З огляду на зазначене вище; враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також конкретні обставини кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки особисто заявляв суду про можливість зміни місця проживання, в тому числі і за межами м. Харкова, незаконно впливати на свідків (зокрема, свідка ОСОБА_8 , яка не допитана судом) та вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, щодо потерпілої ОСОБА_9 , оскільки обвинувачується у вчиненні систематичних протиправних дії саме щодо неї.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, їх ступінь, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: 1) тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) даних про особу обвинуваченого (вік; відсутність міцних соціальних зв`язків; репутацію), суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання та відсутності підстав для зміни відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 201, 372, 376, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1