Дата документу 17.09.2020 Справа № 554/7534/20
У Х В А Л А
іменем України
17 вересня 2020 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000395 від 03 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням, погодженим із прокурором, у якому просить накласти арешт у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном сільськогосподарської культури соняшнику в кількості близько 580 тон вартістю 6369840,00 грн., яка знаходиться на земельних ділянках загальною площею 196,691 га з визначеним у клопотанні переліком кадастрових номерів.

Клопотання мотивоване тим, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000395 від 03 червня 2020 року за фактом самовільного захоплення земельних ділянок площею близько 190 га, які перебувають у комунальній власності Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Зокрема, посилається на ті обставини, що 09 червня 2020 року був проведений огляд земельного масиву, який складається із земельних ділянок, що перебувають на території Сухинівської сільської ради, про які у своїх зверненнях вказували ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 . Під час огляду встановлено, що вони дисковані, переорені та засіяні сільськогосподарською культурою - соняшник, наявні сліди від сільськогосподарської техніки. Також встановлено, що цей засіяний земельний масив - земельні масиви №18 та № НОМЕР_1 , складаються із земельних ділянок площею 2 га кожна, що розташовані на території Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, за межами населеного пункту с.Сухинівка з відповідними кадастровими номерами.

Згідно відповіді Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області встановлено, що 22 травня 2020 року на засіданні двадцять дев`ятої позачергової сесії сьомого скликання Сухинівської сільської ради прийнято рішення щодо передачі земельних ділянок у безоплатну приватну власність для ведення особистого селянського господарства, згідно поданого переліку земельних ділянок громадянам Сухинівською сільською радою.

Слідчий вказує, що починаючи з 08.06.2020 року вказані ним особи на підставі рішення, прийнятого 22.05.2020 року на засіданні двадцять дев`ятої позачергової сесії сьомого скликання Сухинівської сільської ради щодо передачі земельних ділянок у безоплатну приватну власність для ведення особистого селянського господарства, почали в державного реєстратора реєструвати за собою право власності на вказані вище земельні ділянки, які на той час вже були засіяні невідомими особами.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки № 472-ДК/334/АП/09/01/-20 від 18 червня 2020 року технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки здійснено поділ земельних ділянок площею 68,6152 га кадастровий номер :00:018:0028; площею 94,9819 га кадастровий номер :00:018:0029; площею 22,4231 га кадастровий номер :00:019:0020, та сформовано 94 земельні ділянки площею по 2,0000 га кожна.

Відповідно до кадастрової зйомки, виконаної ТОВ «Зем Сервіс» 17.06.2020 року, посів сільськргосподарської культури соняшника здійснений єдиним масивом на земельних ділянках: державної форми власності землі водного фонду площею 12,6910 га болото; комунальної форми власності землі сільськогосподарського призначення площею 112,0000 га рілля; приватної форми власності землі сільськогосподарського призначення площею 72,0000 га рілля.

За повідомленням Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області посів сільськогоподарської культури соняшника одним масивом 19.05.2020 року без належного дозволу здійснено ТОВ «Придніпровська Долина», .

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду), або вчинений правочин щодо вищевказаних земельних ділянок ТОВ «Придніпровська Долина» відсутні.

Слідчий зазначає, що за результатами перевірки встановлено, вищевказані земельні ділянки самовільно зайняті, землі водного фонду самовільно використовуються не за призначенням (знищення болотних угіль) шляхом вирощування сільськогосподарських культур, чим порушено вимоги статті 125 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 08 липня 2020 року розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок: сільськогосподарського призначення комунальної форми власності становить 179579,02 грн.; водного фонду державної форми власності становить 22797,75 грн.; сільськогосподарського призначення приватної форми власності становить 115443,66 грн.

На даний час вказані земельні ділянки та сільськогосподарські культури на них є речовим доказом у кримінальному провадженні. Вартість урожаю сільськогосподарської культури - соняшнику, який знаходиться на вказаних земельних ділянках загальною площею 196,691 га, становить 6369840,00 грн. (відповідно до довідки з Департаменту агропромислового розвитку Полтавської ОДА від 13.07.2020).

З метою здобуття доказів вини невідомих осіб у вчинені вищевказаного злочину, збереження речових доказів, зокрема здійснених посівів сільськогосподарської культури, у слідчого виникла необхідність у накладенні арешту на майно у вигляді сільськогосподарської культури соняшнику, яким засіяні вказані вище земельні ділянки.

У разі не застосування арешту у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування такою сільськогосподарською культурою, це призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі сільськогосподарської культури та земельної ділянки.

Крім того, слідчий зазначає, що власник врожаю сільськогосподарських культур на вказаних земельних ділянках на даний час не встановлений. ПП «ФОРАС-ЛЕНД», ТОВ «Придніпровська долина», на яких вказували свідки, в листах та під час допиту свою причетність до самовільного захоплення вказаних земельних ділянок заперечили. Шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок: сільськогосподарського призначення комунальної форми власності 179 579, 02 грн.; водного фонду державної форми власності 22 797,75 грн.; сільськогосподарського призначення приватної форми власності 115443, 66 грн. залишається не відшкодованою. Також отримано інформацію, що найближчим часом невідомі особи планують здійснити збирання вказаного врожаю.

Тому, посилаючись на п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на майно.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлені у встановленому порядку, шляхом направлення телефонограм.

Від слідчого до суду надійшла заява про розгляд без участі, клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с.89).

Причини неявки представника власника майна суду невідомі.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття зазначених осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, оскільки в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що в провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000395, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Згідно із матеріалами клопотання про накладення арешту, а саме згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) зафіксовані відомості про те, що 03 червня 2020 року до чергової частини Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт ДОП СП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області про те, що в нього на виконанні перебувають матеріали за письмовим зверненням голови Сухинівської сільської ради ОСОБА_5 та мешканця АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_7 по факту можливих неправомірних дій з боку невідомих осіб, ймовірно працівників ТОВ «Придніпровська Долина», директором якої є ОСОБА_8 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки останні 19.05.2020 року почали здисковувати без відповідних на те документів земельні ділянки площею близько 150 га на території Сухинівської сільської ради (а.с.8).

Як вбачається, клопотання слідчого обґрунтоване тим, що невстановлені особи, не маючи необхідних прав на землекористування, порушуючи вимоги статті 125 Земельного кодексу України, самовільно використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а також землі водного фонду не за призначенням (знищення болотних угідь) для вирощування сільськогосподарських культур.

Крім цього, у клопотанні вказано, що під час огляду місця події 09 червня 2020 року в межах розслідування кримінального провадження встановлено, що на момент огляду земельні ділянки дисковані, переорані та по всій площі засіяні сільськогосподарською олійною культурою соняшником, наявні сліди сільськогосподарської техніки.

На обґрунтування доводів клопотання слідчим долучено копії рапортів про виявлення та фіксацію кримінального правопорушення, заяви та пояснень гр. ОСОБА_6 від 19 травня 2020 року, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та пояснень гр. ОСОБА_5 від 02 червня 2020 року, пояснень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколу огляду місця події від 09 червня 2020 року з додатками, листування та інформації з приводу земельних ділянок, кадастрової зйомки, виконаної ТОВ «Зем Сервіс» 17.06.2020 року, згоди на поділ земельної ділянки, протоколу засідання Сухинівської сільської ради від 22 травня 2020 року з переліком земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які передаються у власність громадянам радою, рішення Сухинівської сільської ради №97-24/2019 від 16 жовтня 2019 року про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення колективної власності з додатком №1 переліком земельних ділянок, а також рішень №118-25/2019 від 27 листопада 2019 року з додатком №1, №138-26/2019 від 24 грудня 2019 року, №139-26/2019 від 24 грудня 2019 року, №140-26/2019 від 24 грудня 2019 року, №41-28/2020 від 08 квітня 2020 року, №42-28/2020 від 08 квітня 2020 року, №43-28/2020 від 08 квітня 2020 року, протоколів допитів свідків ОСОБА_9 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_6 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_5 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_12 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_13 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_14 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_15 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_16 від 19 червня 2020 року, ОСОБА_17 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_18 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_19 від 29 червня 2020 року, ОСОБА_20 від 23 червня 2020 року, ОСОБА_21 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_22 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_23 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_24 від 23 червня 2020 року, ОСОБА_10 від 01 липня 2020 року, протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 03 серпня 2020 року,який відмовився від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України, акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №472-ДК/344/АП/09/01-20 від 18 червня 2020 року, листа ГУ Держгеокадастру від 08 липня 2020 року про проведення перевірки, згідно з яким повідомлено про те, що ТОВ «Придніпровська Долина» самовільно зайняті земельні ділянки та самовільно використовуються землі водного фонду не за цільовим призначенням (знищення болотних угідь) шляхом вирощування сільськогосподарських культур, чим порушено вимоги ст.125 Земельного кодексу України, протокол про адміністративне правопорушення не складався, припис не видавався; копію листа ТОВ «Придніпровська Долина» на адресу слідчого, у якому товариство повідомило, що жодних сільськогосподарських робіт на вказаних земельних ділянках не здійснювало і не здійснює; листів ПП «Форас-Ленд» від 31 липня 2020 року та від 27 серпня 2020 року, а також долучено копію постанови від 18 червня 2020 року про визнання земельних ділянок, на яких росте соняшник, речовими доказами у кримінальному провадженні. Інших доказів до суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Главою 10 розділу ІІ КПК України визначено заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Положеннями статті 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесені засади змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивності (ст.ст.22, 26 КПК України).

За змістом клопотання слідчий вказав, що накладення арешту на сільськогосподарську культуру соняшника, яка росте на земельних ділянках, тобто, фактично на посіви рослин, необхідно з метою збереження речових доказів та встановлення всіх обставин вчиненого злочину у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що у невідомих осіб були повністю відсутні правові підстави законного використання зазначених земельних ділянок.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Проте в матеріалах поданого клопотання відсутні достатні дані й не доведено стороною обвинувачення, що вказане майно сільськогосподарська культура соняшника, якою засіяні зазначені земельні ділянки та яка вирощується на них, має значення саме як речового доказу, тобто належить до предметів, які відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, не наведено таких критеріїв і самого значення указаного майна для досягнення цілей у даному кримінальному провадженні.

Також клопотання слідчого не узгоджується з вимогами статті 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, оскільки останній не конкретизував перелік такого майна, а у представлених матеріалах відсутні будь-які відомості щодо якісних показників, зовнішніх ознак, кількості, обсягу та інших даних конкретного майна, які давали би змогу ідентифікувати його із сукупності однорідних речей. Крім того, довідку з Департаменту агропромислового розвитку Полтавської ОДА від 13.07.2020 року, на яку слідчий посилається за змістом клопотання в обґрунтування доводів щодо вартості урожаю, до матеріалів клопотання не долучено.

Крім того, орган досудового розслідування на порушення вимог частини п`ятої статті 132, частини другої статті 171 КПК України не долучив до клопотання матеріали, які б підтверджували стан розвитку та стадію зрілості посіву згаданої олійної культури, якою засіяні земельні ділянки та які на них вирощуються, шляхи подальшого збереження і збору врожаю, й заходи, які можливо та реально здійснити для запобігання можливих збитків під час дії арешту тощо.

Натомість, з наданої разом із клопотанням копії постанови від 18 червня 2020 року вбачається, що у кримінальному провадженні №0000395 речовими доказами слідчим визнано саме земельні ділянки та сільськогосподарську культуру соняшник, яка на них росте.

Сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Як вбачається, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.197-1 КК України.

Диспозицією вказаної норми закону передбачено кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Тобто, об`єктом відповідного злочину є земельна ділянка, а не рослини, які на ній зростають, чи майбутній врожай (соняшника), але будь-яка виразна мотивація необхідності накладення арешту на сільськогосподарську культуру соняшника, окрім як посилання слідчого на мету здобуття доказів вини невідомих осіб, збереження здійснених посівів та земельних ділянок, у клопотанні відсутня, що суперечить вимогам статей 170173 КПК України.

У той же час, з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в рамках розслідування якого подане клопотання слідчим, а саме за ч.2 ст.197-1 КК України, слідчому судді не надано достатніх та переконливих доказів, які відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України, дають підстави для застосування арешту майна, а саме того, що вказані сільськогосподарські культури соняшника та земельні ділянки є речовими доказами та мають ознаки, визначені ст.98 КПК України.

Матеріали клопотання містять лише докази того, що вказаний перелік земельних ділянок використовується без правовстановлюючих документів.

При цьому жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Водночас, у матеріалах клопотання відсутні будь-які докази існування обґрунтованої підозри як щодо ТОВ «Придніпровська Долина» (), ПП «Форас-Ленд» () чи їх учасників, службових або посадових осіб, так і інших підприємств, третіх осіб, у вчиненні кримінального правопорушення у виді самовільного зайняття земельної ділянки, за ознаками вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні №0000395, та в межах якого подане зазначене клопотання.

Більше того, у самому клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням на час подання клопотання не встановлено осіб, які самовільно зайняли вказані земельні ділянки та засадили її посівами соняшнику, що беззаперечно свідчить про відсутність у сторони обвинувачення обґрунтування такої підозри, достатньої для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, у матеріалах поданого клопотання на даний час не вбачаються достатні докази зв`язку між діяльністю ТОВ «Придніпровська Долина» (), ПП «Форас-Ленд» () та кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за ч.2 ст.197-1 КК України, а зміст клопотання свідчить лише про припущення з цього приводу, що не може бути покладено в основу прийняття судом рішення щодо арешту зазначеного майна.

Варто також зазначити, що у клопотанні слідчий не довів наявності підстав для арешту посіву сільськогосподарських олійних культур та необхідності накладення арешту. Крім цього, санкція частини 2 статті 197-1 КК України не передбачає конфіскації майна або спеціальної конфіскації, що також не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За наведених обставин, посіви сільськогосподарських олійних культур (соняшнику), не можуть розглядатися як речовий доказ кримінального правопорушення, передбаченого статтею 197-1 КПК України, у розумінні статті 98 цього Кодексу, а отже, накладення арешту на вказане майно прямо суперечить приписам статей 170, 173 КПК України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом положень пункту 18 статті 3 КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Дослідивши надані матеріали, проаналізувавши викладені у клопотанні доводи, слідчий суддя дійшов до висновку, що відповідно до вимог ст.173 КПК України слідчим належним чином не обґрунтовано підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а також відповідність майна, на яке необхідно накласти арешт, критеріям передбаченими ст.ст.98, 170 КПК України, і необхідності накладення арешту на таке майно.

Крім того, слідчий не надав до суду будь-яких доказів того, що в даному випадку арешт майна буде вірним способом забезпечення кримінального провадження, з огляду на те, що досудове розслідування здійснюється за ч.2 ст.197-1 КК України.

Більше того, слідчим не доведено мету збереження, яку зазначив за змістом клопотання, обґрунтовуючи своє звернення до слідчого судді, а отже, не довів статусу вказаного майна у кримінальному провадженні і можливості його використання як такого для встановлення та перевірки обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні №0000395.

Крім того, враховуючи диспозицію ч.2 ст.197-1 КК України, доказове значення сільськогосподарської культури соняшника, яка зростає, для доведення факту вчинення зазначених у диспозиції цієї статті дій, є сумнівним.

Також слідчим належним чином не мотивовано мету їх зберігання в якості речових доказів, жодних пояснень про те, яким саме чином буде збережено сільгосппродукцію, яка є такою, що швидко псується, та безпосередньо знаходиться на полях, слідчий у клопотанні не навів, матеріали клопотання такої інформації не містять.

Таким чином, твердження слідчого у клопотанні про необхідність накладення арешту на сільськогосподарську культуру соняшника та земельних ділянок, на яких вона росте, з метою збереження речових доказів та недопущення заподіяння збитків не підтверджуються наданими матеріалами провадження.

Крім того, суду не представлено жодних доказів того, що наразі здійснюються будь-які дії щодо приховання, відчуження майна, у зв`язку з чим відсутні об`єктивні дані для висновку про те, що наявні ризики, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження майна, про що зазначає слідчий.

З матеріалів клопотання та наявної інформації вбачається, що земельні ділянки з визначеними слідчим кадастровими номерами розташовані на території Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області мають цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, серія А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» 10 травня 2007 року, заява № 48191/99, підпункти 4962). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 69, 73, серія A № 52).

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Таким чином, установлено, що накладення арешту на вказані земельні ділянки може призвести до істотного втручання у право власності широкого кола інших осіб на мирне володіння їх майном та з огляду на обставини справи явно не відповідає зазначеній в клопотанні меті забезпечити «збереження речових доказів».

Таке втручання буде невиправданим, оскільки у суду відсутні відомості щодо їх причетності до кримінального правопорушення, що у свою чергу вказує на те, що накладення арешту на вказані об`єкти нерухомого майна призведе виключно до свавільного порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає, що запобігання таким порушенням є додатковою, але не менш важливою підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Отже, слідчим суддею враховуються правові підстави для арешту, наслідки арешту майна, відповідне обмеження конституційних прав як власника, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тому слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість клопотання слідчого, оскільки останнім не доведено необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, доцільності обмеження у такий спосіб права власності (п.5 та 6 ч.2 ст.173 КПК України), а також необхідності накладення арешту на вказане майно.

Клопотання є передчасним і такий вид забезпечення на даній стадії досудового розслідування не відповідає критерію співрозмірності та завданням кримінального провадження.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме на посіви рослин сільськогосподарської культури соняшнику, які ростуть на земельних ділянках площею по 2 га кожна згідно з наведеним переліком, що знаходяться на території Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, за межами с.Сухинівка, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження є необґрунтованим, а тому приходить до переконання, що за вказаних обставин та наявних матеріалів у їх сукупності арешт майна є надмірним та передчасним заходом, для якого відсутні достатні правові підстави, а тому в задоволенні клопотання потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000395 від 03 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1