Справа № 212/699/21
У Х В А Л А

10 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001880 від 04 листопада 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,
В С Т А Н О В И В:
29 січня 2021 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, з угодою про визнання винуватості від 28 січня 2021 року укладеною між прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 28 січня 2021 року між прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0001880, продовжено розгляд кримінального провадження в загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу. Так, ОСОБА_4 знаходячись на волі зможе ухилитися від суду, а також є ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти продовження строку тримання його під вартою, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що за станом здоров`я він не може утримуватися під вартою, крім того, вважав, що прокурором необґрунтовані ризики, на які він послався, а також у нього наявні міцні соціальні зв`язки і він зобов`язується з`являтися до суду.

Захисник обвинуваченого підтримала клопотання підзахисного, просила його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, заперечила проти продовження строку тримання під вартою, зазначила, що ризики, на які вказує прокурор, ним не обґрунтовані.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою слідчого судді 18 грудня 2020 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 лютого 2021 року включно.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме обвинувачений не одружений, раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення умисних злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, має зареєстроване місце проживання, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має.
Також, суд враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, що в сукупності вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у його вчиненні, а також те, що цей злочин віднесено згідно статті 12 КК України до тяжкого злочину, а саме ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого строком на 60 днів та про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на наявність міцних соціальних зв`язків, як на заперечення проти клопотання прокурора, а також на наявність тяжких захворювань на обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому з урахуванням наведених вище даних про обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий за вчинення умисних злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, а тому суд вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не наведені.
Суд також зазначає, що на теперішній час судовий розгляд не розпочатий, як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого та які не існували і не розглядались на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 177, 183, 314-316, 376 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 10 квітня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1