КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження №0000222 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, студента І курсу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації НТУ «Київський політехнічний інститут», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 12.01.2020 року приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у магазині «Спортмастер», що знаходиться у приміщені ТРЦ «Дрім Таун», за адресою: м. Київ, пр-т Оболонський, 1-Б,реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, взяв з торгової вітрини магазину належний ТОВ «Спортмастер - Україна» товар на загальну суму 1415 грн. 00 коп. (без урахування ПДВ), після чого намагався вийти з магазину разом з викраденим товаром, але проходячи повз антикрадіжні рамки був зупинений працівником даного магазину, однак не полишаючи своїх злочинних намірів, ОСОБА_6 втік з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав TOB«Спортмастер - Україна» матеріальну шкоду на вказану суму.

На даний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити оскаржуваний на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та постановити нову ухвалу, якою виключити застосування ст. 69 КК України, а також застосувати положення ст. 5 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема безпідставне застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК України, а також незастосування редакції статті, за якою засуджено ОСОБА_6 , що діяла на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, з урахуванням положень ст. 5 КК України.
При цьому зазначає, що відповідно до положень ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, однак всупереч вимогам закону, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд першої інстанції врахував лише одну обставину, що пом`якшує покарання.
Також апелянт вказує, що Законом України від 22.11.2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, посилено відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та встановлено покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт строком до шести місяців, або позбавлення волі на строк до чотирьох років. Відповідно ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Таким чином, на переконання апелянта, при ухваленні оскаржуваного вироку від 09.07.2020 року стосовно ОСОБА_6 мало місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, оскільки призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто покарання, яке передбачене попередньою редакцією статті 186 КК України, судом не наведено посилань на положення ст. 5 КК України, щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 ; думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти поданої апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000222та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду розглянув справу у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини його вчинення, а тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними викладені в ній доводи про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме незастосування редакції статті, за якою засуджено ОСОБА_6 , що діяла на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, з урахуванням положень ст. 5 КК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд визнав ОСОБА_6 винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Разом з тим, згідно матеріалів кримінального провадження інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 186 КК України, останній вчинив 12.01.2020 року і на час його вчинення ст. 186 КК України діяла в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року, відповідно до якої санкція ч.1 ст. 186 КК України передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до положень ч.2 ст. 4КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно вимог ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,характеризується позитивно, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, а також наявність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття обвинуваченого у скоєному, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та з урахуванням його матеріального стану, дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції безпідставно застосував положення статті 69 КК України, яка передбачає можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки призначене судом покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян знаходиться в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України, в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому протиправно-караних діянь.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме безпідставного застосування положень ст. 69 КК України внаслідок незастосування судом редакції статті, за якою засуджено ОСОБА_6 , що діяла на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, з урахуванням положень ст. 5 КК України,а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, шляхом виключення з вироку посилання на положення ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки покарання призначено в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення ним кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України змінити та виключити з вироку посилання на застосування положень ст. 69 КК України призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3