ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/149/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1917/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженої - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2019 року про приведення вироку Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 року стосовно ОСОБА_7 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 року, у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2019 року: - клопотання Міністерства юстиції про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задоволено; - вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 року із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 року, за яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Бердичев, Житомирської області, заміжню останнє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч.3 ст.229.1, ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ та призначено покарання: за ч.3 ст.229.1 КК РФ, із застосуванням ст.64 КК РФ строком 6 років позбавлення волі, за ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ 5 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму,
приведено у відповідність із законодавством України, дотримуючись вимог пункту «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч.4 ст.610 КПК України
та визначено вважати ОСОБА_7 засудженою:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.305 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_7 визначено до відбуття покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 12 квітня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.
Зараховано в строк відбуття покарання час затримання ОСОБА_7 та знаходження її під вартою з 26 жовтня 2017 року по 11 квітня 2018 року.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду засуджена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу разом з уточненнями, в якій просить змінити ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2019 року; пом`якшивши призначене їй покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.
В обґрунтування своєї вимоги апелянт вказує на те, що вона є жінкою похилого віку, виховую дітей, має вищу освіту; щиро розкаюється у вчиненому; сприяла розкриттю злочину; її матері, яка є пенсіонеркою, потрібна допомога та догляд; наркотичних засобів вона не вживала; вона раніше працювала водієм таксі та не мала права оглядати речі, які перевозить; характеризується відмінно; в умовах ізоляції від суспільства її стан здоров`я погіршився та вона потребує кваліфікованої медичної допомоги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи засудженої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржену ухвалу законною та обґрунтованою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно із ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Глава 46 КПК України визначає порядок здійснення провадження щодо визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передачі засуджених осіб.
Відповідно до вимог ст.610 КПК України тривалість призначеного покарання, під час розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Відповідно дост.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про передачу засуджених осіб, компетентні власті держави виконання вироку:
- продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положенням статті 10; або
- визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Як зазначається у п. d ч.1 ст.11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Зі змісту положень ч.3 ст.603 КПК України вбачається, що суд, розглядаючи клопотання про приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повній мірі.
Вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 року із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018, ОСОБА_7 , визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.229.1 (контрабанда наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЕС, вчинена групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1(замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) КК РФ та призначено покарання: за ч.3 ст.229.1 КК РФ, з застосуванням ст.64 КК РФ строком 6 років позбавлення волі, за ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ 5 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму.
Вирок набрав законної сили 18 червня 2018 року.
Відповідальність за злочини, вчинені громадянкою України ОСОБА_7 на території Російської Федерації, передбачена наступними статтями, частинами статей КК України:
- злочин, передбачений ч.3 ст.30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах;
- злочин, передбачений ч.3 статті 229.1 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч.2 ст.305 КК України, як контрабанда наркотичних засобів, тобто їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем, у великих розмірах.
Судом першої інстанції приведено у відповідність вказаний вирок та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, а також за ч.2 ст.305 КК України, як контрабанда наркотичних засобів, тобто їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем, у великих розмірах.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за даний злочин, відповідно до діючого законодавства України передбачено ст. 69 КК України.
Також при визначенні остаточної міри покарання застосовано положення ч.3 ст.68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 7 років призначено відповідно до ухвали Белгородського обласного суду від 18 червня 2018 року, з урахуванням положень ч.3 ст.69 КК РФ (за сукупністю злочинів шляхом часткового складення).
Вказаний принцип призначення покарання відповідає ч.1 ст.70 КК України
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, суд першої інстанції привів вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 у відповідність із законодавством України, дотримуючись вимог пункту «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч.4 ст.610 КПК України та зазначив, що ОСОБА_7 необхідно вважати засудженою:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.305 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання та остаточно визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Суд першої інстанції не визначав засудженій додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке відповідно до санкцій ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України є обов`язковим, оскільки за вироком Бєлгородського районного суду Белгородської області від 12.04.2018, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 року, таке покарання не призначалось.
Щодо доводів апелянта про необхідність пом`якшення визначеного покарання, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 610 КПК України, вирішуючи питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд не приймає рішення про призначення покарання, а визначає строк покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, при цьому суд зобов`язаний дотримуватись тривалості призначеного таким вироком покарання, за виключенням обставин, які визначені п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 610 КПК України.
За таких обставин, вирок щодо виду та розміру покарання ОСОБА_7 приведено у відповідність до чинного законодавства України вірно. А з огляду на вимоги ч.4 ст. 610 КПК України, відсутні процесуальні підстави для пом`якшення засудженій покарання, як просить апелянт.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність апеляційних доводів засудженої щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції, яким пом`якшити визначене ОСОБА_7 покарання, оскільки відсутні правові та фактичні підстави для задоволення апеляційних скарг сторони захисту, виходячи зі змісту доводів зазначених в ній.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного судового рішення, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2019 року про приведення вироку Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 року стосовно ОСОБА_7 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 року, у відповідність із законодавством України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді