Справа № 638/8533/18
Провадження № 1-кп/638/505/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року
13.08.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -
встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
04.08.2020 ОСОБА_4 подав клопотання про заміну запобіжного заходу відносно нього з застави на особисте зобов`язання.
В обгрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 до нього був застосований запобіжний захід в вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави в розмірі 264300 грн. до спливу терміну тримання під вартою, та покладено певні обов`язки.
27.01.2018 ОСОБА_5 , дружина обвинуваченого, внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області заставу в розмірі 264300 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 ОСОБА_4 був продовжений строк дії покладених обов`язків, що визначені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 в межах строку досудового розслідування, на строк 33 дні, тобто до 25.05.2018.
ОСОБА_4 вважає, що оскільки строк тримання під вартою не продовжувався, дія запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою та покладених обов`язків відносно нього закінчились 25.05.2018.
Обвинувачений вказує, що всі запобіжні заходи, які визначені законом, обираються на строк, визначений ухвалою, але не більше 60 днів. Тобто запобіжний захід діє доти, доки діє ухвала і діє строк, який визначений в ній. Із спливом строку дії ухвали припиняється і дія запобіжного заходу, якщо останній не був продовжений іншою ухвалою.
Обвинувачений вважає, що всупереч вимогам ст. 94 КПК України слідчим суддею не зроблена оцінка щодо того, чи достатньо зібраних доказів у справі для висновку про наявність обґрунтованої підозри саме після спливу такого часу. Вважає, що на теперішній час ризики є формальними і не підтвердженими жодними доказами. Зазначає, що ризиком в даному випадку могла б бути дія, яка може вчинитися з високим ступенем імовірності. Однак, чим саме підтверджується високий ступінь імовірності вчинення обвинуваченим таких дій є незрозумілим. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку неможливо достеменно передбачити. Отже, ризиком неправомірної поведінки обвинуваченого слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем імовірності. Посилаючись на рішення «В. проти Швейцарії» (WvsSwitzerland, 14379/88, 26.01.1993), обвинувачений вказує, що ЄСПЛ зазначив, що небезпеку переховування підозрюваного від суду не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її слід визначати з урахуванням низки інших факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або ж зробить її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому необхідно враховувати характер підозрюваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, в якій його переслідували за законом.
ОСОБА_4 вказує, що стороною обвинувачення не надано суду відомостей про те, що впродовж проведення досудового слідства та судовому розгляді (майже три роки) мала місце його неналежна процесуальна поведінка, мали місце спроби ухилятися від слідства, перешкоджати йому, мали місце спроби незаконного впливу на свідків, знищення, приховування або спотворення будь-яких доказів у провадженні.
В зв`язку з викладеним обвинувачений вважає, що до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на стадії досудового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного і можливість запобігання ризикам в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу чи відмові в продовженні покладених на обвинуваченого обов`язків, які на теперішній час, вважає ОСОБА_4 , не існують.
ОСОБА_4 вважає, що на теперішній час відсутні будь-які ризики, оскільки він: не переховується від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить те, що він на протязі досудового розслідування та суду вже майже три роки з`являється за кожним викликом слідчого, прокурора та суду; нічого не знищує, не ховає, не спотворює будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки з 27.06.2018 він був звільнений з посади завідувача сектору з питань запобігання корупції Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області; жодним чином не впливає на свідків або інших учасників кримінального провадження, не перешкоджає кримінальному провадженню іншим чином, а також не вчиняє інше кримінальне правопорушення, про що свідчить його належна поведінка; раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався; є громадянином України, пенсіонером та ветераном органів внутрішніх справ, його загальний пенсійний стаж складає понад 45 років; має місце реєстрації і місце постійного проживання, міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, в тому числі родину й утриманців. ОСОБА_4 вважає, що пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена належними і достатніми доказами, а ризики відповідно до ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні, в зв`язку з чим вважає, що застосування запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Посилаючись на положення ст. 203 КПК України ОСОБА_4 вказує, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, зокрема, після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу. На теперішній час ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 про застосування відносно нього запобіжного заходу втратила дію, клопотань щодо продовження строку дії запобіжного заходу, в т.ч. дії покладених на нього судом обов`язків, до суду не надходило, і за час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави будь-яких клопотань про звернення застави в дохід держави не надходило.
Обвинувачений також зазначає, що подальше вживання до нього запобіжного заходу у вигляді застави, є порушенням права власності іншої особи, внаслідок чого вона позбавлена змоги реалізувати право на користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд.
В зв`язку з викладеним, на думку обвинуваченого, буде доцільним дослідити можливість обрання запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання.

Також 13.07.2020 ОСОБА_5 через канцелярію суду подала клопотання про повернення застави, якою просить повернути їй суму застави в розмірі 264300 грн., які були внесені нею на депозитний рахунок ТУДСА України в Харківській області, відповідно до квитанції №0.0.950861607.1 від 27.01.2018, банк платника ПАТ «Приватбанк».
В обгрунтування клопотання вказала, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 (справа №640/1198/18, провадження №1-кс/640/790/18) до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід в вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави в розмірі 264300 грн. до спливу терміну тримання під вартою, та покладено на ОСОБА_4 певні обов`язки.
27.01.2018 заявник, яка є дружиною обвинуваченого, добровільно, на строк лише 2 місяці, внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області заставу в розмірі 264300 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 (справа №640/1198/18, провадження №1-кс/640/4100/18) ОСОБА_4 продовжений строк дії покладених на нього обов`язків, що визначені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018, в межах строку досудового розслідування, на строк 33 дні, тобто до 25.05.2018.
Заявник вважає, що оскільки строк тримання під вартою не продовжувався, дія запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою та покладених на нього обов`язків відносно ОСОБА_4 закінчилась 25.05.2018.
ОСОБА_5 вказує, що на теперішній час ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 втратила дію, клопотань щодо продовження строку дії запобіжного заходу, в т.ч. дії покладених на ОСОБА_4 судом обов`язків, до суду не надходило, і за час дії відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, будь-яких клопотань про звернення застави в дохід держави не надходило.
Заявник вказує, що всі запобіжні заходи, які визначені законом, обираються на строк, визначений ухвалою, але не більше 60 днів.
Посилаючись на положення ст.ст. 176, 202 КПК України, ОСОБА_5 зазначає, що запобіжний захід діє доти, доки діє ухвала і діє строк, який визначений в ній. Із спливом строку дії ухвали, припиняється і дія запобіжного заходу, якщо останній не був продовжений іншою ухвалою. Застава забезпечує виконання обов`язків, які покладені на особу, а закінчення обов`язків призводить до закінчення строку перебування застави на рахунку в бюджеті. Застава фактично не забезпечує нічого і продовження знаходження її на рахунках держказначейства України є суто безвідсотковим депозитом фізичної особи в бюджет України.
Посилаючись на положення ст.ст. 182, 195-197, 203 КПК України, ОСОБА_5 вказує, що застава забезпечує лише покладені відповідні обов`язки. Обов`язки покладаються лише ухвалою суду. Загальний обов`язок виконання вимог слідчого/прокурора, який начебто продовжує забезпечуватись заставою, після спливу покладених ухвалою обов`язків, не полягає в покладенні на особу даного обов`язку. Загальний обов`язок виконання вимог полягає в виникненні обов`язку в зв`язку з набуттям особою певного статусу.
Заявник вважає, що на неї, як на заставодавця не може розповсюджуватися дія ухвали чи закону після спливу строку обов`язків. Також вважає, що на неї, як на заставодавця не може розповсюджуватись покладений обов`язок продовжувати зберігати на депозитних рахунках держбюджету свої кошти для забезпечення виконання підозрюваним чи обвинуваченим загального обов`язку, який не покладений ухвалою.
Заявник вважає, що викладене переконливо свідчить про необхідність негайного поновлення прав заставодавця, порушення яких полягає в зволіканні з поверненням застави.
ОСОБА_5 зазначає, що з клопотанням про продовження дії застави до слідчого судді ніхто не звертався; запобіжний захід продовжений не був; за час дії відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави питання про звернення застави в дохід держави не вирішувалось, клопотань від прокурора до слідчого судді не надходило, суд за власною ініціативою також не розглядав даного питання, в зв`язку з чим, вважає заявник, на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. ОСОБА_5 вказує, що необхідності залишення застави задля забезпечення цивільного позову або відшкодування шкоди немає, оскільки такі вимоги не були заявлені, матеріальної шкоди від інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення не встановлено.
Окрім того, зазначає заявник, гроші в вигляді застави, які вона внесла тимчасово на 2 місяці, були нею позичені на певний строк у іншої особи, в зв`язку з чим вона вимушена на протязі майже 2 років виплачувати за цим займом певні грошові виплати (проценти), що є її матеріальними та моральними збитками.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 вважає, що сума застави в розмірі 264300 грн. підлягає поверненню заставодавцю.
В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу, а також клопотання заставодавця про повернення суми застави заперечував, посилаючись на відсутність для цього підстав.
Обвинувачений на задоволенні заявлених клопотань наполягав, посилаючись на викладені в них обставини.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу і покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
При цьому, жодною правовою нормою строк дії застави до розгляду кримінальної справи по суті не обмежений.
З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2018 вбачається, що до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» з визначенням суми застави в розмірі 264300 грн., в зв`язку зі встановленням існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
В поданому клопотанні ОСОБА_4 вказує, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, в даному кримінальному провадженні відсутні, однак на підтвердження такої думки не наводить достатніх доказів, які б підтверджували зменшення зазначених ризиків.
Судом вже неодноразово розглядались клопотання ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу, а також клопотання ОСОБА_5 про повернення застави, однак в їх задоволенні було відмовлено через збереження ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України.
Нових даних, які б свідчили про відсутність на даний момент зазначених ризиків, ОСОБА_4 , а також заставодавцем не надано.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що ризики, зазначені в ст. 177 КПК України, які мали місце під час досудового розслідування кримінального провадження, а саме: можливість ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжують існувати, в зв`язку з чим заміна обвинуваченому застосованого до нього запобіжного заходу більш м`яким в вигляді особистого зобов`язання неможлива.
Призначена ОСОБА_4 застава слугує запорукою виконання покладених на нього обов`язків, встановлених законом, зокрема встановлених п. 1 ч. 7 ст. 42, ч.8 ст.182 КПК України обов`язку прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, який діє увесь час розгляду справи.
Нормами КПК України не передбачено можливість разом з припиненням дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та встановлення обмежень, також автоматичне
припинення дії застави, встановленої відповідними ухвалами слідчого судді або суду.
При цьому суд вважає, що саме встановлена відносно обвинуваченого застава забезпечує його належну процесуальну поведінку, оскільки внесення застави передбачало не лише звільнення його з-під варти, а також виконання покладених на нього законом обов`язків протягом всього часу розгляду справи, оскільки порушення цих обов`язків може потягти за собою застосування більш суворого запобіжного заходу.
Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні клопотань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу та повернення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 93, 177, 182, 201, 290, 303, 304, 349, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про повернення застави відмовити.
Повний текст ухвали оголосити 18.08.2020, о 09:00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: