У Х В А Л А
Справа № 285/5074/20

провадження № 1-кс/0285/1010/20

29 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора………....… ОСОБА_3 ,

дізнавача...................... ОСОБА_4 ,

власника майна........... ОСОБА_5 ,

захисника………….... ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури,

про арешт тимчасово вилученого майна
по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000300 від 18.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України (далі ЄРДР),

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор 18.12.2020 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, шляхом заборони його використання та відчуження, вилучене 18.12.2020 під час проведення огляду місця події на 236 км. автодороги сполучення Київ-Чоп, неподалік с. Анета Новоград-Волинського району Житомирської області, а саме: напівпричіп «КНОТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі Напівпричіп), який належний ОСОБА_5 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 18.12.2020, близько 00 год. 30 хв., на 236 км. автодороги сполучення Київ-Чоп, неподалік с. Анета Новоград-Волинського району Житомирської області, було зупинено вантажний автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - Автомобіль) із Напівпричепом, під час перевірки документів та звірки агрегатів Напівпричіпа виявлено ознаки зміни та пошкодження ідентифікаційного номера, та цього ж дня проведено огляд місця події, під час якого Напівпричіп був вилучений. 18.12.2020 по даному факту внесено відомості до ЄРДР.
Прокурор вважає, що вилучене Майно могло зберегти на собі або містить сліди кримінального правопорушення і може бути в подальшому використане, як речовий доказ.

Прокурор та дізнавач в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, проти чого власника майна та його захисник заперечили. Останній зазначив, що Напівпричип неодноразово перетинав кордон України і жодних порушень встановлено не було. Окрім того, перед придбанням ОСОБА_5 транспортного засобу при його перереєстрації Івано-Франківським НДЕКЦ був зроблений огляд, під час якого встановлено, що ідентифікаційні номери складових частин Напівпричіпу відповідають номерам, зазначеним у документах.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Арешт майна це тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК). Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи і його завданням є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна.
Правовою підставою для арешту майна є перебування на розгляді в досудового слідства матеріалів ЄРДР по факту підробки номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.
Згідно протоколу огляду місця події від 18.12.2020, на території 236 км. автодороги сполучення Київ-Чоп, неподалік с. Анета Новоград-Волинського району Житомирської області, було виявленота в подальшому вилучено Напівпричіп, в якому виявлено ознаки зміни та пошкодження ідентифікаційного номеру.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 12.12.2020 слідує, що Напівпричіп, 2012 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_5 .
Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, а також для проведення судової експертизи. Наведені ним підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

На момент розгляду, в матеріалах судового провадження відсутні докази повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні власнику майна чи водієві транспортного засобу про причетність до вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо яких внесено в ЄРДР, та відсутні будь-які дані, які б вказували на можливу причетність цих осіб до розслідуваного кримінального правопорушення. Вилучене майно не підлягає спеціальній конфіскації та конфіскації майна як виду покарання та не може бути використане задля відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Разом з тим відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Також, звертаю увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вважаю, що в даному випадку прокурором не дотримано вимоги правомірності втручання у право власності особи, таке втручання не відповідатимесуспільному інтересу та при цьому не враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України.

Враховуючи викладене, вважаю, що відповідно до ст.132 КПК України, суду не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які прокурор вказує у клопотанні про арешт майна, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 170-173, 309 КПК України, - слідчий суддя

УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту на майно, а саме: напівпричіп «КНОТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1