Номер провадження: 11-сс/813/1551/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002097 від 06 серпня 2020 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 13 жовтня 2020 року в межах строку досудового розслідування.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосовати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя не взяв до уваги стан здоров`я підозрюваного, який хворіє на цукровий діабет, гепатит С та є ВІЛ-інфікованим. У зв`язку з наявністю вказаних хвороб ОСОБА_8 має постійно знаходитись під наглядом лікарів, контролювати рівень цукру в крові та регулярно приймати медичні препарати. Крім того, ОСОБА_10 є інвалідом ІІ групи з дитинства і знаходиться на утриманні батьків.

Викладені обставини, на думку сторони захисту, свідчать про відсутність ризику того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування.

Крім того, недоведеним є ризик незаконного впливу на потерпілих з боку підозрюваного, оскільки на теперішній час всі потерпілі у кримінальному провадженні вже були допитані.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

08 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 13 жовтня 2020 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186; ч.2 ст.186 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 06.08.2020 року о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфської дороги, 31-Б, побачивши раніше не знайому малолітню ОСОБА_11 , яка тримала в руках належний їй мобільний телефон марки «Xiaoma Redmi Note 5» та шляхом ривку відкрито викрав майно малолітньої ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Крім того, 09.08.2020 року о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись по вул. Варненська, 1, в м. Одесі, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «ZTE Nubia M2» неповнолітнього ОСОБА_12 , й в момент, коли потерпілий спробував забрати свій мобільний телефон, з метою доведення злочинного наміру до кінця, застосував відносно останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме наніс один удар кулаком правої руки в область скроні потерпілого, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186; ч.2 ст.186 КК України обгрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 від 06.08.2020 року;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.08.2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала на фото №2 особу, а саме ОСОБА_8 , який відкрито викрав у неї мобільний телефон;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 12.08.2020 року;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.08.2020 року. відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнала на фото №3 особу, а саме ОСОБА_8 , який біг по вул. Краснова біля Приват Банку, а за ним бігло дві дівчинки, які їй повідомили, що вказаний чоловік викрав у них мобільний телефон;

-протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 від 10.08.2020 року;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.08.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото №1 особу, а саме ОСОБА_8 , який відкрито викрав у нього мобільний телефон;

-протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 13.08.2020 року;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання від 13.08.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнав на фото №2 особу, а саме ОСОБА_8 , який відкрито викрав у ОСОБА_12 мобільний телефон;

-іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на обставини злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , а саме: відкрите викрадення чужого майна та повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинені відносно малолітньої та неповнолітньої осіб.

Вищенаведене в сукупності з характером інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування підозрюваного від суду.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_8 на теперішній час є таким, що в силу положень ст.89 КК України не має судимостей, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. У цьому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні двох аналогічних злочинів, що характеризує його, як особу схильну до вчинення злочинів та підтверджує наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого злочину.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0002097 від 06 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпілі та свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_8 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_8 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_8 іншого корисливого злочину.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 не одружений, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування тримання під вартою ОСОБА_8 є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про те, що слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не врахував його стан здоров`я апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до інструкції Служби безпеки України та Міністерства охорони здоров`я «Про порядок надання медичної допомоги, використання лікувально-профілактичних закладів органів охорони здоров`я, залучення з цією метою їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз у спеціально відведеному місці для тимчасового тримання (ізоляторі тимчасового тримання) Відділу забезпечення досудового слідства Центрального управління Служби безпеки України», пунктом 2.2. встановлено, що про проведений первинний медичний огляд затриманих і взятих під варту осіб складається медична довідка, у висновках якої обов`язково повинні зазначатись відомості про стан здоров`я затриманих і взятих під варту осіб, можливість тримання їх в умовах ІТТ ВЗДС, яка долучається до документів затриманої особи або особової справи взятої під варту особи, та робиться запис про стан здоров`я в журналі обліку прийому хворих затриманих і взятих під варту осіб. Особи з гострими інфекційними захворюваннями або з підозрою на них відразу після первинного медичного огляду ізолюються в окреме приміщення.

Проте, сторона захисту не надала апеляційному суду будь-яких офіційних відомостей, щодо неможливості утримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , а додані до апеляційної скарги довідки не свідчать про неможливість надання підозрюваному відповідної допомоги в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Між тим, слідчим суддею, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_8 визначена застава, в якості альтернативного запобіжного заходу, у мінімальному розмірі, встановленому положеннями п.2) ч.5 ст.182 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, з урахуванням обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, який хворіє на цукровий діабет, гепатит С та є ВІЛ-інфікованим, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано визначив найменший розмір застави, передбачений п.2) ч.5 ст.182 КПК України - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 42 040 грн.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2020 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186; ч.2 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 жовтня 2020 року із визначенням застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4