Постанова

іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 512/4/18

провадження № 51-2157км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 7 листопада 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000349, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Балтський районний суд Одеської області вироком від 7 листопада 2018 року визнав винним і засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 9 листопада 2017 року близько 06:30, перебуваючи на території природно-заповідного фонду України загальнодержавного значення «Савранський ліс» Слюсарівського лісництва, квартал № 58, виділ № 6 державного підприємства (далі ДП) «Савранське лісове господарство» біля с. Полянецьке Савранського району Одеської області, з метою таємного викрадення чужого майна,

з корисливого мотиву, маючи вільний доступ до цієї території, порізав бензопилою марки «Мотор січ» чотири вітровальних дерева породи ясен на сортимент дерева

у кількості 65 штук та одне вітровальне дерево породи дуб на сортимент дерева

у кількості 21 штук, а загалом 86 штук сортименту дерева, що в перерахунку на метри складає 3,79 метра кубічні. Однак свого злочинного наміру ОСОБА_7 до кінця не довів, оскільки його дії були зупинені майстрами лісу ДП «Савранське лісове господарство». Діями засудженого зазначеному підприємству спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1660,02 грн.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 20 лютого 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх доводів вказує, що судом не доведено винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вважає, що дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за ст. 246 КК, оскільки відділення вітровального дерева від його кореневої системи є незаконною порубкою лісу. Стверджує також про відсутність можливості відтворення звукозапису судових засідань у суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги

і вважав, що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення

є законними та обґрунтованими.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали подану касаційну скаргу і просили її задовольнити.
Мотиви Суду
Ухвала апеляційного суду це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, яке повинно відповідати вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 вказаного Кодексу, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді оспорюваного вироку, справедливому, із додержанням усіх приписів чинного законодавства, вирішенні поданих апеляційних скарг.

З огляду на зазначене та положення статей 404, 419 КПК при перегляді вироку апеляційний суд зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати: чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження; чи було у передбаченому цим Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення; чи було їх оцінено місцевим судом із додержанням правил

ст. 94 КПК і відповідно до тих доказів; чи правильно було застосовано

закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути наведено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними обставинами та доказами, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених

ст. 404 КПК.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на вирок місцевого суду, крім прокурора, апеляційну скаргу подав захисник засудженого. У ній він, наводячи конкретні доводи, просив вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК. Крім того, захисник просив повторно дослідити докази у справі, зокрема, протоколи огляду місця події від 9 та 13 листопада 2017 року та заяву ОСОБА_7 про добровільну видачу бензопили.

За наслідками апеляційного розгляду суд визнав апеляційну скаргу захисника необґрунтованою й відмовив у її задоволенні.
Проте суд апеляційної інстанції не розглянув усіх доводів захисника, переконливо їх не спростував, а отже і не навів достатніх мотивів прийнятого рішення.
Так, по суті залишилися без аргументованої вичерпної відповіді твердження захисника про те, що докази, які покладені в основу обвинувального вироку, у тому числі: акт огляду місця вчиненого правопорушення лісового законодавства від

9 листопада 2017 року, відповідно до якого на території ДП «Савранське лісове господарство» в с. Полянецьке Савранського району в Слюсарівському лісництві квартал № 58 ділянка № 6 виявлено незаконну порубку лісу у вигляді привласнення валежу породи ясен в кількості 5 дерев та дуба одного дерева, загалом 3,79 метри кубічні; протокол огляду місця події від 9 листопада 2017 року з фото таблицями до нього, проведеного в період часу з 20 по 21 годину, відповідно до якого було оглянути бензопилу марки «Мотор січ» червоного кольору, серійний № НОМЕР_1 ; ухвала Савранського районного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року про накладення арешту на бензопилу марки «Мотор січ» червоного кольору в зборі, серійний № 134639; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої земельна ділянка площею 1458,1149 га є державною власністю та перебуває на праві постійного користування ДП «Савранське лісове господарство» для збереження та використання земель природно-заповідного фонду; довідка про діючі реалізаційні ціни ДП «Савранське лісове господарство» на матеріали круглі (наказ по підприємству від 12 січня 2017 року № 9) і вказані докази лише доводять належність майна певній організації та факт існування у ОСОБА_9 бензопили марки «Мотор січ», але не підтверджують його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину. Захисник також зазначав, що не підтверджують цього

і показання допитаних у судовому засіданні свідків.
Згідно з вироком суд встановив, що 9 листопада 2016 року ОСОБА_7 , знаходячись на території природно-заповідного фонду України біля с. Полянецьке Савранського району Одеської області, намагався заволодіти сортиментом дерева загальною кількістю 86 штук, що належав ДП «Савранське лісове господарство», але був викритий майстрами лісу та не зміг довести злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Погоджуючись з вироком суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 , апеляційний суд переважно процитував позицію місцевого суду і формально послався на доведеність стороною обвинувачення того, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції не оцінив наведених обставин у логічному взаємозв`язку та не перевірив правовий статус деревини, чи перебувала вона на балансі ДП «Савранське лісове господарство». Також у цьому випадку має значення те, яким чином визначалась вартість майна та завдана господарству шкода, породи деревини, її кількість, чи була й яким чином вітроповалена деревина відокремлена від коріння дерев.
Статтею 185 КК встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна. Крадіжка є злочином із матеріальним складом, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони якого є вартість викраденого майна.
Отже, для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК, має бути встановлено, у тому числі, вартість викраденого майна.
З матеріалів провадження видно, що єдиним доказом на підтвердження розміру матеріальних збитків, завданих ДП «Савранське лісове господарство» засудженим ОСОБА_7 , була довідка цього підприємства про діючі реалізаційні ціни на матеріали круглі (наказ по підприємству від 12 січня 2017 року № 6) у якій зазначено перелік цін на різний лісоматеріал залежно від породи дерева.
Враховуючи те, що предметом викрадення були лісоматеріали, то тільки особа, яка володіє технічними або іншими спеціальними знаннями, могла визначити методику встановлення її вартості і розміру шкоди.
Таким чином, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив із використанням усіх процесуальних можливостей доводів захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_9 , відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК, та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Між тим ці обставини мають юридичне значення для прийняття правильного рішення у справі.
Перевірка фактів належить до компетенції суду апеляційної інстанції, який її здійснив формально без додержання приписів ст. 2 КПК, ухваливши рішення з порушенням ст. 419 цього Кодексу.

Допущені порушення норм процесуального права ставлять під сумнів висновки апеляційного суду з питань юридично-правової оцінки вчиненого засудженим діяння.
Тому ухвала суду апеляційного суду підлягає скасуванню на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, здійснити провадження з додержанням положень глави 31 КПК й ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного подану касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3