Справа № 520/581/16-к
Провадження № 1-кп/947/202/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2020 року

Київський районний суд міст Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в м.Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003064 від 17.11.2015 рокувідносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Біляївка Одеської області, українця, не одруженого, із середньою освітою, перебував на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії дозиметриста 2-го відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
28.07.2015 ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2015

№ 413-ос, ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії дозиметриста 2-го відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою : АДРЕСА_2 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних, є день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 28.07.2015, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії дозиметриста 2-го відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 на території України з 18.03.2014 почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії дозиметриста 2-го відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 05.09.2015 не з`явився вчасно без поважних причин на службу до відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби до 04.12.2015, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №696-ос від 04.12.2015, солдата ОСОБА_3 звільнено з військової служби.

16.01.2016 року солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової прокуратури Одеського гарнізону зі з`явленням із зізнанням.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.

В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). У період часу з 28.07.2015 року по 04.12.2015 року він умисно ухилився від військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин та проводив час на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що з матеріалами кримінального провадження він знайомий в повному обсязі, жодних зауважень до зібраних доказів він не має та вважає за непотрібним досліджувати всі докази, він розуміє протиправність своїх дій та розкаюється у вчиненому.

Крім пояснень обвинуваченого, судом було досліджено характеризуючий матеріал щодо ОСОБА_3 , яким підтверджено, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Даючи юридичну оцінку дослідженим в судовому провадженні доказам, суд вважає їх допустимими, належними та достовірними.

Інші докази відповідно до ч.3 ст.349 КПК України при судовому розгляді не досліджувались, так як за згодою учасників судового провадження визнано недоцільним дослідження інших доказів, так як фактичні обставини ніким не оскаржуються та відсутні сумніви відносно позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

В судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що він не має місця роботи та матеріалами кримінального провадження не підтверджено отримання будь-якого доходу обвинуваченим, і вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та розкаявся у скоєному, усвідомив суспільну небезпеку свого діяння, що в силу ст.66 КК України визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, те, що обвинувачений, раніше не судимий, тому суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним за ч.4 ст.407 КК України і на підставі цього закону призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 під час судового розгляду не застосовувався.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1