Житомирський апеляційний суд
Справа №278/847/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене 12.02.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22.10.2020 року,

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рачки, Чуднівського р-ну, Житомирської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вирок суду просить змінити, а саме: виключити з вироку посилання на недопустимі докази: протокол огляду місця події від 12.02.2020 (житла обвинуваченого) та відповідні висновки експертів щодо доказів, вилучених під час такого огляду; повідомлення до ЖРВП від 01.02.2020; документи бригади швидкої допомоги. Також, апелянт просить виключити з вироку обставину, яка обтяжує покарання перебування обвинуваченого у сімейних відносинах з братом та пом`якшити підзахисному покарання, призначене судом першої інстанції.Крім цього, захисник просить уточнити умови застосування ч.1 ст.71 КК України, та зазначити у резолютивній частині вироку про часткове приєднання до покарання призначеного за попереднім вироком суду, покарання призначене за даним вироком суду.Вказує, що окремі висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах та на припущеннях.Посилається на те, що суд безпідставно, незважаючи на ухвалу слідчого судді від 14.02.2020, якою відмовлено слідчому у наданні дозволу на проведення обшуку житла обвинуваченого суд визнав допустимим доказом по кримінальному провадженні протокол огляду місця події від 12.02.2020,. Зазначає, що повідомлення до ЖРВП від 01.02.2020 та документи бригади швидкої допомоги, якими за свідченнями з чужих слів нібито засвідчено ушкодження на голові ОСОБА_9 , отриманих внаслідок побутової бійки з братом, не можуть бути доказами у кримінальному провадженні в силу вимог ч.2 ст.84, ст.85, 86 КПК України, а тому мають бути виключені з вироку суду.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року, та ОСОБА_7 призначено до відбуття остаточне покарання за сукупністю вироків у виді шести років шести місяців позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Як визнав суд, 1 лютого 2020 року близько 12 години ОСОБА_7 перебував в будинку свого брата ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат будинку, металевою чашкою із значною силою прикладання наніс ОСОБА_9 три удари по голові, а дерев`яною рукояткою кухонного ножа два удари в область лівої частини тулуба та один удар в область кисті правої руки, після чого ОСОБА_9 почав втікати, однак ОСОБА_7 наздогнав його у приміщенні веранди та штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на підлогу. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 із значною силою прикладання ногами у взутті наніс ОСОБА_9 декілька ударів по правій нозі та в праву і ліву частину тулуба.

Вищевказаними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, у вигляді закритої травми живота з двохмоментним розривом селезінки, а також легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забійної рани на волосистій частині голови.

Заслухавши доповідача, захисника і обвинуваченого, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і його мотивів, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами і ніким з можливих апелянтів не оскаржується.

Доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, в частині того, що судом безпідставно визнано обтяжуючою обставиною перебування обвинуваченого у сімейних відносинах з потерпілим, оскільки вказана норма закону стосується лише жінок, є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року № 2227-VІІІ доповнено ч.1 ст.67 КК України п.6-1 відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , який приходиться йому рідним братом, а тому доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом у резолютивній частині вироку не зазначено, повністю чи частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком щодо ОСОБА_7 та не досліджено його, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи захисника спростовується вироком суду з якого видно, що у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції зазначено що суд, на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднав невідбуте покарання, призначене вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21.01.2020.

Щодо доводів захисника в частині, що ухвалою слідчого судді від 14.02.2020 відмовлено у наданні дозволу на проведення обшуку житла обвинуваченого, а тому протокол обшуку від 12.02.2020 є недопустимим доказом, слід зазначити наступне.

В матеріалах кримінального провадження наявний дозвіл потерпілого ОСОБА_9 на проведення слідчих дій на території та в домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , наданий потерпілим ОСОБА_9 12.02.2020, про що безпосередньо зазначено у самому протоколі огляду місця події від 12.02.2020, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова слідчого судді у задоволенні клопотання про проведення обшуку житла потерпілого ОСОБА_9 не свідчить про незаконність проведення огляду в будинку потерпілого за його згоди та у присутності брата обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_9 підтвердив згоду під час судового засідання, а чинним КПК України не передбачено надання згоди після проведення слідчої дії, колегія суддів визнає неспроможним, оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 підтвердив той факт, що надав згоду слідчому на проведення огляду житла, про що і зазначив у судовому засіданні та, як вірно зазначено у вироку, вказане узгоджується із положенням ч.1 ст.233 КПК України про можливість проникнення до житла чи іншого володіння особи за добровільної згоди особи, яка ним володіє.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України та положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального закону.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції належно врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке є тяжким, у відповідності до норм ст.12 КК України, фактичні обставини його вчинення та суспільну небезпечність цього правопорушення.

З урахуванням наведеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі, з врахуванням санкції ч.1 ст.121 КК України, а також ч.1 ст.71 КК України, на підставі якої до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21.20.2020, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді шести років шести місяців позбавлення волі, за мірою та розміром є необхідним й достатнім покаранням для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування вироку під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22.10.2020 року, щодо ОСОБА_7 -без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: