В И Р О К
іменем України

15 січня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження № 0000295 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, судимого: 1) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 01.08.2019 року за ст. 335 КК України до обмеження волі на строк 2 роки; звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробуванням на строк 1 рік; 2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.04.2020 за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
05.04.2020, близько 21 год. 30 хв. у ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , виник умисел на відкрите викрадення грошових коштів, що належать ОСОБА_6 .
З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_4 в той же день та час, за допомогою металевого прутка, що являє собою саморобний ключ, відчинивши металеву хвіртку, проник на територію вищевказаного домоволодіння, де через незачинені двері проник до приміщення житлового будинку, зайшов до спальної кімнати, де в той час на ліжку спав ОСОБА_6 . Підійшовши до останнього, ОСОБА_4 , розуміючи свою перевагу над потерпілим, з метою подолання можливого опору, наніс ОСОБА_6 почергово долонею лівої та правої руки не менше трьох ударів по обличчю, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді синця на обличчі, яке відповідно до висновку експерта №12-14/76-ЗМ/20 від 15.04.2020, по ступеню тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.), після чого протиправно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом ривку, відкрито заволодів грошовими коштами у розмірі 120 гривень, які ОСОБА_6 тримав у правій руці.
Заволодівши грошовими коштами, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Сторони кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставинам справи, які ними не оспорюються. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченим фактичних обставин, якими обґрунтовано обвинувачення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі, пояснив, що кримінальне правопорушення вчинене ним при вищевикладених обставинах, протиправні дії він вчинив в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення і його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло та насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Так, згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом визнається щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом визнається вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд, досліджуючи дані про особу ОСОБА_4 враховує, що він раніше судимий за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, не працює, не одружений, за місцем проживання компрометуючі відомості відсутні, у лікара психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

З огляду на те, що ОСОБА_4 за даним вироком вчинив злочин до постановлення вироку Зміївського районного суду Харківської області від 29.04.2020 за ч. 2 ст. 186 КК України, який набрав законної сили 02.06.2020, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.04.2020, який набрав законної сили 02.06.2020, запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирати.

Питання про речові докази має бути вирішене згідно ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у злочині, передбаченому частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим, призначеним за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.04.2020, остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 15.01.2021.

Зарахувати ОСОБА_4 покарання, відбуте за вироком Зміївського районного сууд Харківської області від 29.04.2020 за період з 29.04.2020 по 14.01.2021, із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000295: диск ALERUS CD-R 52x700MB/80min, на якому містяться файли в кількості 3 файлів, а саме, 1) 2_716460557.mp4; 2) 2_716460560.mp4; 3) 2_716460568.mp4 та паперовий чек № 0000295 від 06.04.2020 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: