Провадження № 1-кс/947/64/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.01.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000516 від 06.12.2020 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, грузин, уродженця м. Зугдіді, Грузія, з середньою освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:
30.08.2018 Київським районим судом міста Одеси за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України до покаранная у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, 6 місяців, на підставі ст..75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим терміном 1 рік, 6 місяців;
28.01.2020 Київським районним судом міста Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік на підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано строк 1 місяць позбавлення волі не відбутого покарання за вироком Одеського Апеляційного суду від 23.12.2019. До одного року позбавлення волі всього відбуття 1 рік, 1 місяць;
24.09.2018 Київським районним судом міста Одеси за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання по даному вироку більш суворим за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2018. Всього до покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.74 КК України призначено покарання умовно з іспитовим терміном 1 рік, 6 місяців. Перегляд вироку від 23.12.2019 Апеляційним судом Одеської області на підставі ст.376, ст..404, ст.532 КПК України : вирок Київського районного суду від 24.09.2018 відмінити в частині призначення покарання, вважати засудженим за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на 1 рік;
13.10.2020 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України приєднати строк 2 місяці позбавлення волі не відбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2020, яким було засуджено за ч. 2 ст.185 ч.4 ст.70 КК України до одного року, одного місяця позбавлення волі. Всього до відбуття покарання 1 рік, 2 місяці позбавлення волі.
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 05.12.2020 приблизно о 18-ій годині 35 хвилин у ОСОБА_6 , який знаходився в приміщенні магазину «Ева» ТОВ «РУШ» (код ЄР-ДПОУ 32007740), який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 76/1, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні вищевказаного магазину, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до прилавку торгівельної зали вказаного магазину, з якого шляхом вільного доступу таємно викрав майно, яке належить ТОВ «РУШ», а саме: Трусарді Май Ленд туалетна вода чоловіча об`ємом 30 мл, вартістю 779 гривень, СОВАРТ набір манікюрний, 5 предметів, вартістю 52 гривень загальною вартістю 831 гривень 00 копійок, однак довести свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 , до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину був зупинений співробітницею магазину.

За даним фактом 06.12.2020 слідчим відділом Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальне правопорушення №0000516 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_6 31.12.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що в ході проведення досудового розслідування встановлено ряд об`єктивних даних, які вказують на реальну наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що ОСОБА_6 має реальну можливість незаконно впливати на представника потерпілого ОСОБА_8 інших свідків задля викривлення показань останніх, які мають значення для встановлення обставин вчинення даного кримінального правопорушення; підозрюваний ОСОБА_6 є громадянином Грузії та на теперішній час не має постійного місця реєстрації та проживання, міцних соціальних зв`язків, вбачається наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у спробах переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення; характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , а також те, що він неодноразово був засуджений за аналогічні злочини та повторно вчинив корисливий злочин, що свідчить про наявність реального ризику продовжити свою злочинну діяльність, та скоїти нові корисливі злочини.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, зазначивши, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики не доведені, а саме ризик переховування від огранів досудового розслідування не існує, у зв`язку з тим, що підозрюваний з`являється на виклики слідчого та слідчого судді. Крім того, ризик впливу на потерпілих, не доведений у зв`язку з тим, що підозрюваний повністю визнає свою вину. На підставі чого просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання підозрюваного.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Так, ОСОБА_6 30.12.2020 року повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, тобто у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення середньої тяжкості, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечний характер, особу підозрюваного, який неодноразово був засуджений за вчинення корисливих злочинів та має не погашену судимість, слідчий суддя приходить до переконання, що ризик продовження злочинної діяльності та скоєння нових корисливих злочинів, а також, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, хоча і мінімальний, встановлені в судовому засіданні, а тому клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно п.1 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості,- від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000516 від 06.12.2020 року відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста гривень) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого або прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватися від спілкування з учасниками та сторонами кримінального провадження;

- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії обчислюється з моменту проголошення ухвали, а саме 05.01.2021 року та діє до 28.02.2021 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1