Ухвала
іменем України
19 жовтня 2020 року

м. Київ
справа № 234/13113/16-к
провадження № 51-4988 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року,
встановив:
За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 415 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 35 819,28 грн та моральної шкоди в сумі 500 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року вирок Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, захисник вказує, що апеляційним судом не викладено жодних мотивів на спростування доводів його апеляційної скарги, однак не конкретизує, які саме доводи цієї апеляційної скарги визнано судом апеляційної інстанції необґрунтованими.
Також, захисник вказує, що експертиза, яка була проведена під час досудового розслідування, викладена всупереч показанням свідка, а також суперечить іншій експертизі в цьому кримінальному провадженні, при цьому, не звернув уваги, що відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є :
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Тобто, захисник у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, касаційну скаргу захисника адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3