Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 236/1409/17
провадження № 51-3798ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Донецького апеляційного суду від 27 травня 2020 року щодо неї в межах кримінального провадження № 0000135 від 6 квітня 2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жовте Софіївського району Дніпропетровської області, жительки

АДРЕСА_1 , раніше судимої за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2019 рокуза ч. 2

ст. 369-2, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки без конфіскації майна та штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до статей 75, 76 цього Кодексу звільненої від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лиман Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК.
Встановлені обставини
За вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року:

ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за ч. 2 ст. 110 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до статей 75, 76 цього Кодексу звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2019 року більш суворим покаранням за вказаним вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років та відповідно до ст. 75 КК цього Кодексу звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 110 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до статей 75, 76 цього Кодексу звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Донецький апеляційний суд вироком від 27 травня 2020 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора. Скасував вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині призначеного покарання.
Постановив призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 110 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2019 року щодо неї виконувати самостійно.
ОСОБА_5 призначив за ч. 2 ст. 110 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В іншій частині вирок залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженої через суворість, на підставі цього просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджена, посилаючись у касаційній скарзі на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, не навела обґрунтування доводу про незаконність вироку цього суду, відповідно до ст. 412 КПК. Не зазначила, у чому полягають порушення, про які вона згадує у скарзі, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість постановленого судового рішення і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого вироку з огляду на положення

статей 31, 370, 374, 404, 420 КПК і ч. 2 ст. 110 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив.
Формальним є посилання засудженої на те, що призначене їй покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки касаційна скарга щодо цього не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК як щодо виду покарання, так і щодо його розміру.
Фактично ОСОБА_4 зазначає про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність (незастосування ст. 75 КК), водночас у касаційній скарзі не навела обґрунтування відповідно до ст. 413 КПК щодо незаконності вироку апеляційного суду з цієї підстави та не вказала, у чому конкретно полягають ці порушення.
Крім того в касаційній скарзі засуджена посилається на порушення місцевим судом положень ст. 42 КПК, проте скасувати вирок цього суду не просить.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Донецького апеляційного суду від 27 травня 2020 року залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3