КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0007114 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорська, Донецької області, ромки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
02 вересня 2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Краматорська, Донецької області, ромки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, востаннє:
12 лютого 2013 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 71, 72 КК України вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2019 pоку, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., виконувати самостійно.
ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2020 рокуОСОБА_7 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ст. 71 КК України вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., ухвалено виконувати самостійно.
ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу обвинуваченим у виді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальні витрати.
Вироком також вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину та правильність правової кваліфікації дій обвинувачених, зазначає, що апеляційна скарга подається у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України стосовно обох обвинувачених, яка не підлягала застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості.
Прокурор вказує, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необґрунтовано дійшов до висновку про можливість їх виправлення без ізоляції від суспільства, безпідставно звільнивши їх від призначеного покарання з випробовуванням.
Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 75 КК України, жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення.
Прокурор вказує, що в оскаржуваному вироку суд, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченим, врахував їх характеризуючі дані, обтяжуючі та пом`якшуючі обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, однак незважаючи на вищенаведене дійшов протилежного та абсолютно необґрунтованого висновку про можливість виправлення останніх без призначення реальної міри покарання та застосування до них ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі зазначено, що судом у вироку не надано належної та достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що є тяжким злочином.
Крім того прокурор вказує, що поза належною увагою суду залишились конкретні особливості злочину й обставини його вчинення, зокрема, детально спланований, ретельно підготовлений план спільних дій; узгодженість дій та розподіленість ролей, зухвалість та нехтування моральними устоями по відношенню до потерпілої, яка є особою похилого віку з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця.
Апелянт звертає увагу суду на те, що подібний спосіб вчинення злочину обвинуваченою ОСОБА_7 застосовується не вперше, про що свідчить вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2019 року. Відтак, попередньо застосовані заходи кримінальної репресії, в тому числі застосування державою інституту гуманізації покарання, не призвели до змін в особистості обвинуваченої та не здійснили перевиховного впливу.
Більше того, незважаючи на засудження останньої вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2019 року, обвинувачена через 25 днів після ухвалення вироку вчинила новий злочин, за який засуджена даним вироком.
Прокурор зазначає, що наведене свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення даної категорії злочинів, а також свідомого наполегливого бажання вести протиправний спосіб життя. Отже обвинувачена на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, що свідчить про суспільну небезпеку особи останньої.
Апелянт вказує, що наведені доводи стосуються також обвинуваченої ОСОБА_8 , яка будучи неодноразово засудженою, зокрема, вироком Дружківського міського суду 27 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 190 КК України та вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2013 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафів, належних висновків для себе не зробила, заходи гуманізації покарання до останньої не здійснили на неї виховний вплив. Вчинення шахрайських дій та незаконне збагачення шляхом вчинення крадіжок останньою вбачається як легкий спосіб збагачення.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд безпідставно не врахував достатньо значний розмір завданої потерпілій шкоди, відсутність постійного джерела доходу та непрацевлаштування обвинувачених, що беззаперечно свідчить, що обвинувачені явно схильні до вчинення кримінально караних дій, а у своїй поведінці здатні до проявів агресивності, зневажливості та зухвалості до моральних засад суспільства та правопорядку в державі.
Прокурор підсумовує, що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, необхідних для впливу на поведінку обвинувачених з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , вступивши в злочинну змову з ОСОБА_8 , розподіливши заздалегідь ролі, вирішили вчинити злочин за наступних обставин.
27 вересня 2019 року приблизно о 14 год. 40 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вирішили здійснити таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій умисел, вони зайшовши до під`їзду № 2, цього будинку, почали ходити по поверхах та дзвонити у квартири для підшукування об`єкта злочину. Так, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , відповідно до розподілених ролей, підійшли до дверей квартири АДРЕСА_3 та шляхом обману, під виглядом робітників «Київводоканалу» зайшли до неї, в якій перебував ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_8 , згідно відведеної їй ролі почала відволікати ОСОБА_10 , зайшовши у ванну кімнату для перевірки лічильників, то на кухню для нібито перевірки стоку води. ОСОБА_7 , згідно відведеної ролі, користуючись відсутністю сторонніх осіб в квартирі, непомітно для ОСОБА_10 почала шукати гроші та цінні речі. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зайшла до вітальні, звідки з шафи таємно викрала 41 100 грн.00 коп., 200 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 27 вересня 2019 року 4 836 грн. 00 коп.) та з шухляди золоті прикраси: перстень з вставками, вартістю 4324 грн. 16 коп., сережки з вставками, вартістю 4908 грн. 84 коп., кольє з вставками, вартістю 1255 грн. 54 коп., сережки з вставками, вартістю 232 грн. 84 коп., сережки з вставками вартістю 43 грн. 74 коп., перстень з вставками вартістю 466 грн. 05 коп. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з місця скоєння злочину зникли з викраденим, чим завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 57167 грн. 17 коп.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обсяг і доведеність вини ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та правильно кваліфікував їх дії за ст.ч. 3 ст. 185 КК України, яктаємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинувачених, а також правильність призначення покарання ніким не оскаржуються.
Судове рішення оскаржується лише в частині безпідставного, на думку сторони обвинувачення, звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині законності застосування ст. 75 КПК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом враховано, що обвинувачені щиророзкаялись у вчиненому, що вірно визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено обставину, якаобтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.
На підставі цього суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
В той же час, призначивши такий вид та розмір покарання, суд дійшов висновку про можливе застосування щодо обвинувачених положень ст. 75 КК України. Своє рішення суд мотивував з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої ОСОБА_8 , яка раніше була судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей, за місцем реєстрації характеризується позитивно та особи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має двох малолітніх дітей.
Суд вірно дійшов висновку, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є можливим без ізоляції від суспільства.
Крім того, під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачені заявили, що всю завдану потерпілій шкоду вони відшкодували та що потерпіла немає до них жодних претензій.
Апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченим покарання внаслідок безпідставного застосування до них положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відтак рішення суду про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із одночасним звільненням їх від відбування покарання та встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та попередження вчиненню нових злочинів

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнаних винуватими у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4