ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/71/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/706/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та представника потерпілого на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 10 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, за умови, що протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік він не вчинить нового злочину з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ПрАТ "Європейський Страховий Союз" () на користь ОСОБА_9 - 53696,00 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто шість грн.) страхове відшкодування майнової шкоди.
Стягнуто з ПрАТ "Європейський Страховий Союз" () на користь ОСОБА_9 - 2684,80 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 80 коп) страхове відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 - 1536,8 грн. (вісімсот сорок п`ять грн.) страхове відшкодування майнової шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 400000,00 грн. (чотириста тисяч грн.) страхове відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави 1581,92 грн. за проведення судової автотехнічної експертизи № 1025/17 від 13.11.2017 року.
Скасовано арешт тимчасово вилученого майна, застосованого на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 - судовий збір на користь держави - 768,40 грн.

Вищевказаним вироком встановлено, що 03 жовтня 2017 року близько 20-00 години, ОСОБА_7 керував автомобілем «ВАЗ-21053», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався по пр. Олександрівському в м. Харкові, з боку пр. Індустріального у напрямку вул. 12-го Квітня.
Під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований в районі будинку 113 по пр. Олександрівському в м. Харкові, водій ОСОБА_7 рухаючись у крайній лівій смузі дороги, усвідомлюючи, що перед пішохідним переходом зупинились автомобілі для надання дороги пішоходу, не вжив заходи до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу для надання дороги пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який переходив проїжджу частину по пішохідному переходу, з права на ліво по ходу руху автомобіля, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1231-А/17 від 23.10.2017 року потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді травми нижніх кінцівок, а саме закритого перелому діафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням.
Порушення правил безпеки дорожнього руху, які встановлені у діях ОСОБА_7 згідно висновку автотехнічної експертизи № 1025/17 від 13.11.2017, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що суд першої інстанції застосувавши до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, не врахував можливість такого застосування лише щодо основного покарання.

Звільнення ж від відбування призначеного додаткового покарання, у нашому випадку позбавлення права керування транспортними засобами, не допускається.

У зв`язку з чим, вважає, що у вказаному випадку судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, вирок суду є незаконним.

Вказаний вирок оскаржив також обвинувачений ОСОБА_7 ,, який просив змінити вирок та не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Відмовити у задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 щодо стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 400 00 гривень. Відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого страхового відшкодування майнової шкоди у розмірі 1536,8 грн. та відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_9 щодо стягнення з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» страхового відшкодування майнової шкоди у розмірі 53 696 грн.

Зазначив, що при призначенні додаткового покарання судом першої інстанції не було враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який повідомив, що працює, хоча і неофіційно, джерелом доходу в основному для нього є перевезення пасажирів на автомобілі, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколог та психіатра не перебуває, поніс витрати на лікування потерпілого.

Вказує, що майнову шкоду зі страхової компанії ПрАТ «Європейський Страховий Союз» було стягнуто безпідставно, оскільки представник потерпілого не надала до суду для огляду оригінали чеків на підтвердження придбання ліків. Хоча копії чеків в матеріалах справи і містяться, вважає, що оскільки вони розташовані в довільному порядку, неможливо пересвідчитись, що вказані лікарські препарати є саме тими, що призначив лікар.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано призначено стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень, яка є занадто непомірною для обвинуваченого, оскільки він є особою, яка не має постійного джерела доходів та працює неофіційно.

Апеляційну скаргу подано також представником потерпілого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 , яка, в свою чергу, також просила про зміну вироку, але в частині стягнення з обвинуваченого матеріальних витрат, понесених потерпілим на залучення адвоката, як на досудовому розслідування так і під час судового розгляду у розмірі 39 600 грн.

В обґрунтування таких вимог, вказує, що під час досудового розслідування, між потерпілим ОСОБА_9 та адвокатом було укладено угоду, відповідно до якої сплачено 13 000 гривень.

Крім того, адвокатом було надано до апеляційного суду розрахунок витрат за надання юридичних послуг під час звернення до суду, відповідно до якого фактична сума витрат, яку поніс потерпілий ОСОБА_9 складає 26 600 грн.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого.

Прокурор просив про задоволення його апеляційних вимог та не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 просили про задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, вважаючи апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, потерпілого ОСОБА_9 та його представила та доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційних скаргах не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить не застосовувати щодо нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, посилаючись на те, що єдиними джерелом доходу для нього є перевезення пасажирів, проте колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині, з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення при вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання, висновки суду першої інстанції цілком узгоджуються з завданням Кримінального кодексу України, яке полягає в тому числі і у забезпеченні громадського порядку та громадської безпеки від злочинних посягань, а також запобігання злочинам. При цьому суспільні інтереси щодо забезпеченні громадського порядку та громадської безпеки від злочинних посягань у транспортній сфері повинні домінувати над особистими інтересами обвинувачених та їх родичів, якими обвинувачений обґрунтовує свою незгоду призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Тобто, факт перевезення ОСОБА_7 пасажирів на автомобілі, як єдиного джерела його доходів та факт часткової сплати витрат на лікування потерпілого не може бути вирішальною підставою, що звільняє від призначення додаткового покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у пункті першому зазначено, що особі, що вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів.
Отже, дотримуючись вимог, передбачених ч. 2 ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що без призначення додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів - є неможливим, а не призначення цього додаткового покарання не слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги обвинуваченого в частині відмови у стягненні з останнього моральної шкоди, страхового відшкодування та стягнення майнової шкоди з ПрАТ «Європейський Страховий Союз», колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як регламентовано положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ-21053», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз», відповідно до копії поліса № АМ/1090930 від 17 07 2017 року.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні позову в частині здійснення страхового відшкодування майнової шкоди з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у розмірі 53 696 гривень, оскільки сума такого відшкодування обґрунтовано визначена судом першої інстанції, який при її визначені врахував надані позивачем квитанції про витрати, пов`язані з діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілого та придбанням лікарських засобів.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що копії чеків лікарських препаратів, наданих потерпілим, не відповідають лікарським призначенням ані обвинуваченим, ані його захисником надано не було.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної вимоги ОСОБА_7 щодо безпідставного стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди, колегія суддів не погоджується з її доводами та вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим, а суму моральної шкоди виваженою та об`єктивною.

Так відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг душевних страждань та тривалого фізичного болю, характер наслідків спричинених потерпілому ОСОБА_9 , який внаслідок протиправного діяння ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, за якими лікування та реабілітація продовжується і на даний час.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілого частково, а саме у розмірі 400 000 грн.

Стягнення з ОСОБА_7 судового збору на користь держави у розмірі 1536,8 грн. колегія суддів також вважає обґрунтованим, оскільки це прямо передбачено положеннями ст. 141 ЦПК України, до положень якого суд має право звертатись у разі неврегульованості КПК процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невірного застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення останнього від відбування призначеного покарання, колегія суддів вважає їх такими, що не позбавлені правових підстав.

Так, відповідно до резолютивної частини оскаржуваного рішення ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України останнього від відбування призначеного покарання звільнено з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, прокурор наголосив на тому, що звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України можливе лише щодо основного покарання, а застосування цієї норми Закону щодо додаткового покарання не допускається.

08 листопада 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було виправлено описку, шляхом ….викладення абзацу другого резолютивної частини вироку цього ж суду від 16 жовтня 2019 року наступним чином: на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, замість зазначеного: на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Постановляючи вищевказану ухвалу, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 379 КПК України, відповідно до яких, суд за власною ініціативою або за заявою сторін провадження чи іншої заінтересованої особи має право виправити допущені в судовому рішенні описки чи очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Також, під описками слід розуміти, неправильне написання слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків.

При цьому, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища особи, тощо).

Ухвалою ж від 08 листопада 2019 року судом першої інстанції у спосіб виправлення описки фактично змінено зміст вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 10 2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 , що є недопустимим та у зв`язку з чим вищевказаний вирок підлягає скасуванню з його уточненням, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Що стосується апеляційних вимог представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 щодо зміни вироку в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат, понесених на залучення адвоката, як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду у сумі 39 660 грн., на думку колегії суддів вони підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Приписами ч. 1 ст. 124 КПК передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного вироку, у задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу було відмовлено та в обґрунтування такої відмови зазначено, що суду першої інстанції не було надано документальне підтвердження понесених витрат потерпілого на правову допомогу.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на виконання ст. 124 КПК України апелянт до своєї апеляційної скарги додала акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31 12 2017 року відповідно до якого адвокатом ОСОБА_10 надано ОСОБА_9 послуги, загальна вартість яких, на день підписання даного акту складає 13 000 гривень та аналогічний акт від 17 10 2019 року, вартість виконаних послуг за яким складає на день підписання 26 600 гривень (т.2 а.с. 84 та 84 оборот).

Колегія суддів наголошує, що, діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено надання додаткових підтверджуючих даних, які має довести потерпіла сторони з приводу об`єму виконаних робіт та кількості часу на виконання робіт.

При цьому, потерпілим ОСОБА_9 заявлено відшкодування саме тих витрат, які зазначені у актах виконаних робіт (наданих послуг) адвоката ОСОБА_10 в сумі 39 600 грн, та не заявлено інших будь-яких відшкодувань, які документально ними не підтверджені.

Відтак, доводи представника потерпілого на необґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог потерпілого в частині стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає такими, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника потерпілого підлягає задоволенню а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, зміні.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 10 2019 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - в частині застосування положень ст.ст. 75,76 КПК України, - скасувати.

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, призначеного йому, якщо протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову, - змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у сумі 39600 (тридцять дев`ять тисяч шістсот) грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4