Справа № 161/1663/21
Провадження № 1-кс/161/804/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 29 січня 2021 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника ОСОБА_5 , представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 26.06.2020 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КК України,

В С Т А Н О В И В

Слідчий в ОВС СУ ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 за погодженням із прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про арешт автомобіля марки «Volkswagen Touran», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником яких з 26.01.2021 є ОСОБА_5 , та який перебував з лютого 2020 року по січень 2021 року у користуванні ОСОБА_7 .

У поданому клопотанні слідчий вважає, що транспортний засіб є тим матеріальним об`єктом, який є предметом розслідуваного кримінального провадження за ч.1 ст.204 КК України, зберіг на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому необхідно вжити заходів до його збереження шляхом накладення на нього арешту.

В судовому засіданні слідчий та прокурор подане клопотання підтримали, навели доводи аналогічні тим, що зазначені у клопотанні, та просили його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 та її представник заперечили щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши міркування учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст.ст. 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУ ДФС у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000032, яке 26.06.2020 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КК України.
Відповідно до постанови слідчого в ОВС СУ ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 від 26.01.2021 транспортний засіб марки «Volkswagen Touran», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 та який перебував з лютого 2020 року по січень 2021 року у користуванні ОСОБА_7 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 26.06.2020 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КК України.

Слідчий суддя, з врахуванням об`єктивно проведеного аналізу доказів, встановив, що посилання слідчого у клопотанні про те, що транспортний засіб відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є неспроможними з огляду на той факт, що вказаний автомобіль за весь період досудового розслідування навіть не оглядався.
Неспроможними є і твердження про те, що транспортний засіб зберіг на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, посилання слідчого про те, що транспортний засіб є предметом розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.204 КК України, є голослівним, оскільки предметом розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.204 КК України, можуть бути лише підакцизні товари.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Про це говорить Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити також і «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, №19336/04, §166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

В судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля є ОСОБА_5 , остання є добросовісним набувачем і це не оспорюється стороною обвинувачення.

А тому, конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Таку правову позицію висловив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при розгляді справи 645/4220/16-ц.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу добросовісного набувача, а тому в задоволенні клопотанні слідчого необхідно відмовити.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що сторона обвинувачення не оскаржувала ухвалу слідчого судді від 26.01.2021, якою в задоволенні клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 про арешт цього ж самого транспортного засобу відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 130, 132, 170, 171, 173, 174, 309, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 26.06.2020 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя