Справа № 359/9349/20
Провадження № 1-кс/359/2283/2020
У Х В А Л А
Іменем України

14 грудня 2020 м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без технічної фіксації в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту з земельних ділянок,

в с т а н о в и в :
У проваджені Бориспільського міськайонного суду Київської області перебуває вищезазначене клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з земельних ділянок,кадастрові номера: :03:002:0191; :03:002:0192; :03:002:0193; :03:002:0194; :03:002:0195; :03:002:0196; :03:002:0197; :03:002:0198; :03:002:0199; :03:002:0200; :03:002:0201, які розташовані в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, що був накладений постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури від 05.04.2012.

Заявник вважає, що постанова слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури обмежує конституційні права власника ОСОБА_3 та є такою, яка підлягає скасуванню, враховуючи, що у квітні 2012 року слідчими Дніпровської екологічної прокуратури розслідувалась кримінальна справа № 501-2 порушена за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами управління земельних ресурсів у Бориспільському районі.

ОСОБА_3 зауважив, що жодного відношення до вище зазначеної кримінальної справи немає, жодних дій, які спрямовані на незаконне отримання права користування та/або отримання у власність даних земельних ділянок мною не вчинялись.

За період часу з 2012 року по теперішній час, щодо ОСОБА_3 жодного разу за весь період розслідування кримінальної справи №501-2 не вчинялись будь-які процесуальні дії.

В кінці 2014 року Генеральний прокурор України підписав наказ про ліквідацію Дніпровської екологічної прокуратури, а тому на даний час арешт з нерухомого майна яке належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме земельні ділянки, кадастрові номера: :03:002:0191; :03:002:0192; :03:002:0193; :03:002:0194; :03:002:0195; :03:002:0196; :03:002:0197; :03:002:0198; :03:002:0199; :03:002:0200; :03:002:0201, які розташовані в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, не знято.

06.07.2009 Бориспільська районна державна адміністрація розпорядженням №2020 затвердила проект ОСОБА_3 та він отримав у власність 2 га землі в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області. У подальшому ним була замовлена технічна документація щодо розподілу належної ОСОБА_3 , території в 2 га на 12 земельних ділянок. Вказана технічна документація була розроблена та затверджена розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 20.07.2009 № 2427.

На підставі цього ОСОБА_3 і отримав акти на право власності на вищезазначені земельні ділянки.

30.07.2009 вказані акти були належним чином оформлені та зареєстровані у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право на постійного користування землею, договорів оренди землі.

ОСОБА_3 наголосив, що Бориспільський міськрайонний суду Київської області на момент подання клопотання про скасування арешту майна, у провадженні судів України не має справи зі спору з питання порушеного у клопотанні та немає рішення судів з цих питань, а тому просить слідчого суддю скасувати арешт нерухомого майна, а саме земельних ділянок розташованих в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Отже, власник майна на яке накладено арешт вважає, що необхідність арешту майна відпала у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінальної справи.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання. Уповноважена особа прокуратури не надала суду документів які б підтвердили чи спростували підстави законного накладення арешту на нерухоме майно. Разом з цим, заявник через канцелярію суду надав заяву якою просить розглядати клопотання у його відсутність, та задовольнити клопотання у повному обсязі із підстав зазначених в ньому.

Фіксування судового засідання під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась.

Слідчий суддя, ознайомившись із матеріалами клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 3. ст. 170 КПК України говорить, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Зегіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Під час розгляду клопотання встановлено, що 05.04.2012 постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури було накладено заборону на відчуження (шляхом накладення арешту) земельних ділянок, які розташовані в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, зокрема, які належать на праві власності ОСОБА_3 з кадастровими номерами: - :03:002:0191; :03:002:0192; :03:002:0193; :03:002:0194; :03:002:0195; :03:002:0196; :03:002:0197; :03:002:0198; :03:002:0199; :03:002:0200; :03:002:0201. Зазначена постанова обґрунтована тим, що вищевказані земельні ділянки були об`єктом злочинних дій.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі постанови старшого слідчого Дніпровської екологічної прокуратури у кримінальній справі №501-2 зареєстрована заборона на відчуження вищезазначених земельних ділянок, власником яких згідно даних Державного реєстру зазначено заявник ОСОБА_3 .
За період часу з 2012 року до моменту розгляду клопотання у судді, щодо ОСОБА_3 жодного разу за весь період розслідування кримінальної справи №501-2 не вчинялись будь-які процесуальні дії.

Разом із цим, відповідно до наданого клопотання встановлено, що 06.07.2009 Бориспільська районна державна адміністрація розпорядженням №2020 затвердила проект ОСОБА_3 та він отримав у власність 2 га землі в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області. У подальшому ним була замовлена технічна документація щодо розподілу належної ОСОБА_3 , території в 2 га на 12 земельних ділянок. Вказана технічна документація була розроблена та затверджена розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 20.07.2009 № 2427.

На підставі цього ОСОБА_3 і отримав акти на право власності на вищезазначені земельні ділянки. 30.07.2009 вказані акти були належним чином оформлені та зареєстровані у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, та на право на постійного користування землею, договорів оренди землі.

Водночас, як встановлено слідчим суддею, матеріали кримінального провадження, у якому вирішувалось питання про арешт земельних ділянок, до цього часу не виявлено.
Відповідно до вимог п.10 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи викладене, оскільки на момент розгляду даного клопотання слідчому судді не надано належних і допустимих доказів щодо відкритого кримінального провадження, у якому проводиться досудове розслідування, а також не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у право власності заявника ОСОБА_3 , який позбавляє його права розпоряджатися належними йому на праві приватної власності земельними ділянками протягом тривалого часу (з 2012 року), слідчий суддя приходить до висновку, що подальше застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні є необґрунтованим та безпідставним, таким, що суперечить вимогам ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 16, 100, 170,173-174, 309, 376 КПК України.

у х в а л и в:
Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме земельні ділянки з кадастровими номерами: - :03:002:0191; :03:002:0192; :03:002:0193; :03:002:0194; :03:002:0195; :03:002:0196; :03:002:0197; :03:002:0198; :03:002:0199; :03:002:0200; :03:002:0201, які розташовані в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, що був накладений постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури від 05.04.2012.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1