Категорія:ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Рокині, Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, розлучений, не працює, на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця

проживання, роботи;
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов КП "Луцька міська клінічна лікарня" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Комунального підприємства "Луцька міська клінічна лікарня" Управління охорони здоров`я Луцької міської ради майнову шкоду кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 в сумі 22 754 грн.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної, матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 100 000 грн., матеріальну шкоду в сумі 9 698 грн. та 9 722 грн. витрат на правову допомогу.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він близько 21 год. 30 хв. 20 квітня 2018 року, на зупинці громадського транспорту, що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 146, м. Луцьк, Волинської області, керуючись раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно наніс один удар головою в область ділянки перенісся та частково лобної частини голови потерпілого ОСОБА_7 чим спричинив останньому, згідно висновку експерта № 887 від 18 грудня 2018 року важку закриту черепно-мозкову травму з масивним забоєм головного мозку в лобно-скроневій ділянці справа та лобної долі зліва з крововиливом під м`яку мозкову оболонку, гематомою навколо лівого ока, які вподальшому своєму перебігу ускладнились вираженим лікворно-гіпертензійним синдромом (кризи 4-6 разів, в місяць), стійкою цефалгією (головні болі), помірними статико-координаторними порушеннями, лівобічною пірамідною недостатністю, органічними емоційно-лабільними розладами, вираженою церебрастенією, психооргінчним синдромом з хронічним маячним розладом. Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою як небезпеки для життя так і за своїми наслідками.

У поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає про безпідставне, невмотивоване призначення надто м`якого покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, не надання належної правової оцінки ступеню тяжкості та характеру суспільної небезпечності вчиненого. Вважає, що судом не з достатньою повнотою враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого та наслідків, а також позицію потерпілого, який наполягав на призначенні максимально суворого покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях захисник обвинуваченого просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, потерпілого ат його представника. які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом зроблено обґрунтований висновок про правильність кваліфікації та доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який його засуджено, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Разом з тим, твердження прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного судом покарання вбачаються обґрунтованими.

Згідно із приписами ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ст. 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно з вимогами ст. 12 КК України є тяжким, і за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_9 мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Водночас, свого рішення про його ж звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з урахуванням яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його наслідків, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, в результаті чого, останній став інвалідом 2 групи. Поза належною увагою суду залишилася і позиція потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання у виді позбавленні волі.
З урахуванням вказаних обставин, на думку апеляційного суду, застосування щодо ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим, й таким, що не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин, вирок суду в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, у зв`язку з чим, його слід скасувати та ухвалити новий вирок.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який, будучи особою молодого віку, офіційно не працює, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також наявність у нього двох неповнолітніх дітей. Враховує апеляційний суд і позицію потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання та внаслідок злочинних дій останнього став інвалідом 2 групи, а також ставлення самого обвинуваченого до вчиненого, який свою винуватість в суді визнав частково, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, не намагався відшкодувати потерпілому заподіяну злочином шкоду, хоча мав для цього більше ніж достатньо часу. Жодної допомоги у лікування та реабілітації ОСОБА_7 не надав, що і спонукало потерпілого в рамках даного кримінального провадження пред`явити цивільний позов, вибачення не попросив, у вчиненому не розкаявся.
Обставини, які пом`кшують та обтяжують покарання, у зазначеному випадку, відсутні.

А тому, приймаючи до уваги викладене, ОСОБА_9 слід призначити мінімальний розмір безальтернативного виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, яке слід відбувати реально.
На думку апеляційного суду таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_9 в частині звільнення від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: