Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/1009/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2020 року, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 17 січня 2021 року включно

інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою звільнити його з-під варти та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0001393 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.310, ч.2 ст.309 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження 19.11.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину у сфері оббігу наркотичних засобіт та у закінченому замаху на вчинення особливо тяжкого злочину проти життя лудини , неодружений , не працює, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, особистих доходів для проживання також не має, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню, переховуючись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, постановлено ухвалу про обрання останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.310, ч.2 ст.309 КК України, які є не тяжкими кримінальними правопорушеннями та особливо тяжким кримінальним правопорушенням.

Однак, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_6 , а також існування ризиків, того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих злочинів, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого в кримінальному провадженні, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виправдовують дію найсуворішого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Зважаючи на характер та обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, один з яких скоєний із застосуванням насильства, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
У разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, оскільки останній не має стійких соціальних зв`язків, таких як дружина та діти та матиме реальну можливість впливати на свідків та потерпілого, а також переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, міськрайонний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, існуючі ризики не зменшилися.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як міськрайонним судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.
Крім того, судом першої інстанції не встановлено можливості застосування застави обвинуваченому, оскільки один із злочинів вчинений із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги зобвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2020 щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4