У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, українця, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 26.10.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000724,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира звернувся слідчий з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначає, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000724 від 26.10.2020 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.10.2020 близько 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «Volvo XС70» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належать ОСОБА_7 , рухався ним по під`їзній дорозі до автодороги Київ-Чоп з м. Житомира, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області у напрямку м. Житомира.
Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом по крайній лівій смузі для руху вказаної дороги по прямій горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, яка перебувала в сухому стані, у світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху, в умовах достатньої видимості, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_5 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3(б), 2.3(д), 12.3, 12.4, 12,9(б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі за текстом цих же Правил), рухався у населеному пункті із перевищенням допустимої швидкості, при цьому не будучи особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як пішоходи, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити з робочого місця водія автомобіля, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1, ігноруючи дорожній знак 5.35.1 «Пішохідний перехід», негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, натомість продовжив рух прямо, внаслідок чого передньою лівою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, з подальшим відкиданням тіла на дорожнє покриття.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: ран та саден обличчя, синця шиї, значної рани волосистої частини голови з повним руйнуванням головного мозку, перелом хребта в шийному, грудному, поперековому відділах з пошкодженням спинного мозку, множинні переломи всіх ребер справа розрив серцевої сорочки та серця, розрив аорти, крововиливи в прикореневих ділянках легень з поодинокими розривами плеври та двобічним гемотораксом, розриви правої долі печінки з гемоперитонеумом, багатоуламковий перелом правої лопатки, багатоуламковий перелом кісток тазу (більше зліва), переломо-вивих правого ліктьового суглобу, перелом правого стегна в нижній частині з пошкодженням капсули суглобу, переломо-вивих правого гомілково- ступневого суглобу із зміщенням, а також садна та синці тулуба, синці верхніх кінцівок, рана правого стегна, синці правої гомілки. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3(б), 2.3(д), 12.3, 12.4, 12.9(б) та 18.1, дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід», дорожньої розмітки 1.14.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю.
Заслухавши думку слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали та документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно ч.1 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (ч.2 ст.194 КПК України).
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Під час розгляду клопотання слідчим та прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки, як встановлено слідчим суддею в судовому засіданні, підозрюваний на виклики з`являється і спроб переховування не вчиняє, тому слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а саме, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, отже клопотання задоволенню не підлягає.
Крім того, прокурором дані про особу підозрюваного з`ясовано недостовірно, зокрема, в частині, що стосується сімейного стану підозрюваного та наявності (чи відсутності) у нього судимості.

Керуючись ст.ст.177-179, 193, 194, 196, 309 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1