ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Cправа № 468/1280/19-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 11-кп/819/875/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000329 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Миколаївської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу 89 КК України такого, що не має судимості,
засуджено:

за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання з 08.08.2019 року.

Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 07.08.2019 року в період часу з 20:00 годин по 20:30 годин, більш точний час не встановлено, знаходився в будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де разом з ОСОБА_9 на кухні вживав спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин. У ході конфлікту ОСОБА_7 , діючи з мотивів особистої неприязні, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс не менше двох ударів долонями обох рук по обличчю останньої, внаслідок чого у ОСОБА_9 з носу пішла кров. У подальшому ОСОБА_7 відвів ОСОБА_9 до ванни щоб змити з обличчя останньої кров. У момент перебування біля ванни конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відновився і ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з неприязних мотивів, наніс по її обличчю численні удари обома руками, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: зливних синців в області лоба, перенісся і лівої орбіти; синців в області лоба зліва, в лівій виличній області, в області підборіддя; по одному садну в області лоба зліва і справа; 8 синців в області передньої поверхні шиї та верхніх відділів грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 взяв лівою рукою за ліву руку ОСОБА_9 та із значною силою викрутив її, спричинивши потерпілій поперечно-осколковий перелом лівої плечової кістки в середній третині, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Після цього, ОСОБА_7 , доводячи свій протиправний умисел до кінця, діючи з мотивів особистої неприязні, наніс множині удари руками в область тулуба потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: численних масивних зливних крововиливів в м`яких тканинах передньої поверхні грудної клітки; уламкового перелому груднини в середній третині та нижній третині; переломів 2-12 ребер зліва по середньо-ключичній лінії; переломів 4-7 ребер зліва по навколо грудної лінії; переломів 4-10 ребер зліва на лопаткової лінії; переломів 3-4 ребер справа по навколо грудної лінії; переломів 7-8 ребер справа по за задньої підпахової лінії; переломів 2-12 ребер справа по середньо-ключичній лінії; численних забоїв правої та лівої легенів; численних пошкоджень пристінної плеври справа і зліва, плеври та тканини правої та лівої легені уламками ребер; численних крововиливів в петлі тонкої та товстої кишок, в вісцеральну та парієнтальну очеревину та брижу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Внаслідок заподіяння ОСОБА_7 вищевказаних тяжких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 виникла дихальна недостатність та травматичний плевро-пульмональний шок (на ґрунті переломів груднини та численних переломів ребер з двох сторін в поєднанні з забоями та пошкодженнями право та лівої легень), в результаті чого 07.08.2019 року близько 22:00 години вона померла в реанімаційному відділені КНП «Багатопрофільна лікарня Баштанського району».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильного застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. В обгрунтування доводів указує, що судом не було спростовано версію події, яку пояснив ОСОБА_7 , зокрема обставини сварки потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , він особисто виходив в момент сварки до дитячої кімнати, а коли повернувся, бачив тілесні ушкодження обличчя потерпілої, вмивав її обличчя від слідів крові. Після того, як ОСОБА_10 пішов додому, потерпіла залишилась в будинку з обвинуваченим та вони мирно вживали алкогольні напої. Потім, коли потерпіла запропонувала йому вступити в статевий зв`язок, він вказав їй йти додому, та, не дочекавшись поки вона піде, він пішов у дитячу кімнату. Наголошував, що якби саме ним було вчинено злочину, він би знищив одяг потерпілої, який під час досудового розслідування було виявлено на території його подвір`я. Апелянт зазначає, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив всі обставини події, крім тих, що стосуються його особистого конфлікту з потерпілою та нанесення ним ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Свідок вказував, що після того як він пішов з будинку, пізніше повернувся до обвинуваченого, проте дружини потерпілої ОСОБА_11 в будинку ОСОБА_7 вже не було. Вказує, що свідок, повернувшись до будинку обвинуваченого, не міг не побачити у вікно оголену дружину разом із обвинуваченим, що не виключає можливості вчинення ним помсти дружині. Згідно показів свідка ОСОБА_12 , вона виявила побиту оголену жінку, вкриту простирадлом по АДРЕСА_1 , тобто не біля домоволодіння обвинуваченого, при цьому ОСОБА_9 повідомила вказаному свідку, що її побили, але не вказувала на обвинуваченого.

Щодо змісту письмових доказів, зокрема протоколу огляду домоволодіння обвинуваченого, що виявлені там жіночі речі, сліди крові доводять частково пояснення самого обвинуваченого про конфлікт між потерпілою та її чоловіком. Походження слідів крові не можна виключити від самого обвинуваченого, в якого виявлені тілесні ушкодження, оскільки він повідомив, що мав раніше конфлікти з іншими особами. В ході досудового розслідування не було проведено генетичної експертизи, якою б було визначено точну належність крові певній особі, а наявні в матеріалах провадження експертизи підтверджують лише вірогідні висновки. На одязі обвинуваченого, як зауважує захисник, жодних слідів крові не було виявлено. В ході досудового розслідування не було підтверджено, що виявлений жіночий одяг належить саме ОСОБА_9 та не виявлено весь її одяг, що не спростовує можливість підкидання вказаного одягу саме обвинуваченому. Згідно результатів висновку експертизи №93 від 14.08.2019 року, у обвинуваченого виявлено ряд тілесних ушкоджень, однак сторона захисту зазначає, що вони не могли бути спричинені жінкою невисокого зросту в стані алкогольного сп`яніння, тобто потерпілою, тілесні ушкодження обвинуваченого можуть доводити факт конфлікту з іншими особами та застосування до нього недозволених методів працівниками поліції.

Крім цього, що під час збирання доказів було порушено право на захист обвинуваченого, зокрема без участі захисника в умовах СІЗО у ОСОБА_7 було відібрано зразки для імунологічного дослідження, обвинувачений не надавав згоди на проведення такої процесуальної дії, а отже висновки імунологічних експертиз є недопустимими доказами. Також слідчим і прокурором було порушено вимоги ст.290 КПК України і докази, які були відкриті стороні захисту в порушення вказаних вимог закону, є недопустимими. Зокрема, доручення прокурора слідчому про відкриття доказів стороні захисту не має дати та підпису, в матеріалах провадження наявна лише його копія. Для ознайомлення з матеріалами провадження ОСОБА_7 та його захиснику було надано лише 35 хвилин часу, що свідчить про обмеження строку на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Не було надано для ознайомлення речові докази у кількості 13 позицій, для ознайомлення були надані лише протоколи про їх вилучення, арешт, висновки експертиз, тобто похідні докази, а не безпосередні предмети та об`єкти.

Апелянт вказує, що в силу незаконності обвинувального вироку, призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. У змісті анкетних відомостей обвинуваченого не вказано про те, що у нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей. До уваги суду не прийнято, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не має негативної характеристики, а тому судом безпідставно призначено йому фактично максимальне покарання за ч.2 ст.121 КК України. Висновок суду не відповідає вимогам ст.ст. 65, 66 КК України, ст.370, 409, 414 КПК України.

Просить повністю дослідити матеріали кримінального провадження, скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок. В разі незгоди з доводами сторони захисту, змінити вирок суду та призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання за ч.2 ст.121 КК України.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь захисника в апеляційному розгляді, не надходило.

Від захисника ОСОБА_8 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду за його відсутності, проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_7 ..

Заслухавши доповідача по суті апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги, наведені його захисником ОСОБА_8 , думку прокурора про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі захисника заявлено клопотання про повторне дослідження всіх доказів у вказаному кримінальному провадженні, яким, на його думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 вбачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Відповідно до положень статті 404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовим висновком у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинило смерть потерпілої, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та показав, що 07.08.2019 року близько 18.00-19.00 години, точно часу не пам`ятає, до нього прийшов ОСОБА_10 зі своєю дружиною ОСОБА_9 та вони спільно вживали алкогольні напої на кухні. Після вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_10 і його дружиною ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 виражався нецензурно на адресу останньої. На деякий час він відійшов до дітей, які знаходились в іншій кімнаті, та коли повернувся, помітив, що ОСОБА_10 в будинку вже не було (лише почув як закрилися вхідні двері в будинок), а у ОСОБА_9 у цей момент вже була розбита губа. Він чув як сварився ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , але не бачив як він її ударив. ОСОБА_9 сплюнула кров у сміттєвий бачок і він провів її у ванну кімнату, де допоміг їй умитися. ОСОБА_9 повністю роздягнулася та почала до нього чіплятися та знімати з нього шорти, але він сказав їй, щоб вона припинила це робити та вивів її за вхідні двері, при цьому накинув на неї простирадло, що лежало в пральній машинці. Коли ОСОБА_9 вийшла з будинку, він викинув її одяг і сказав, щоб вона його забрала. Після того, як ОСОБА_9 вийшла за межі його домоволодіння, він зачинив ворота. Близько через годину після цього, до нього приїхали працівники поліції. Не може пояснити, яким чином частина одягу ОСОБА_9 була знайдена на городі його подвір`я під шифериною. Також не може пояснити обставини, за яких на його руці утворилося садно в період, коли мали місце обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .. У той момент, коли ОСОБА_9 почала стягувати з нього шорти та лізти руками до його інтимних місць, він відірвав її від себе, викрутивши при цьому руку останньої. Однак вважає, що за таких обставин він не міг зламати кісту останньої. Тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не завдавав.

Ці заперечення ОСОБА_7 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника в апеляційній скарзі про непричетність ОСОБА_7 до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_7 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , підтверджуються наступними доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого потерпілий ОСОБА_13 про те, що 07.08.2019 року він їхав до дому з роботи та йому зателефонувала сестра, яка повідомила, що від сусідів їй стало відомо, що його матір ОСОБА_9 лежить на вулиці О. Сизоненка м. Баштанка і до неї приїхала швидка допомога та поліція. Він поїхав на вказане місце, однак там вже нікого не було. Після цього поїхав в лікарню, де йому повідомили, що його мати померла. В подальшому, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, йому стало відомо, що його мати померла в наслідок її побиття ОСОБА_7 ..

Свідок ОСОБА_10 показав, що 07.08.2019 року він зустрів ОСОБА_7 , з яким вони разом здали металобрухт та домовилися пізніше зустрітися в останнього вдома. Зайшовши до дому, він взяв з собою дружину ОСОБА_9 , яка на той момент не мала жодних тілесних ушкоджень, ніхто її до цього не бив та на здоров`я вона не скаржилась, і вони разом пішли до домоволодіння ОСОБА_7 , де спільно з тим утрьох вживали алкогольні напої. Через деякий час він вирішив піти додому відпочивати та запропонував ОСОБА_9 піти з ним додому, але вона відмовилась та залишилась. Повернувшись додому, ліг спати. Через деякий час пішов по дружину до будинку ОСОБА_7 .. З вулиці у вікні будинку він помітив лише ОСОБА_7 , нікого там більше не бачив, а тому припустив, що його дружини немає у будинку останнього та вирішив не заходити до домоволодіння ОСОБА_7 .. У подальшому його затримали працівники поліції та доставили до відділу поліції, де йому повідомили про побиття його дружини.

Свідок ОСОБА_12 показала, що в серпні 2019 року, точно дату не пам`ятає, близько 21.00 години вона під час здійснення пробіжки по вулиці О. Сизоненка в м. Баштанка на узбіччі дороги помітила жінку, яка була оголена, тіло якої було прикрито лише простирадлом. Наблизившись до неї помітила, що жінка жива, яка на її питання пояснила, що її побили, але не повідомила хто саме. На тілі жінки були наявні тілесні ушкодження у вигляді синців, а також кров у роті. Після цього вона викликала швидку допомогу та поліцію.

Наведені показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою щодо обставин, за яких 07.08.2019 року потерпіла ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 перебували у будинку останнього, де разом вживали алкогольні напої, і на той момент потерпіла не мала жодних тілесних ушкоджень, та обставин, за яких в цей день свідок ОСОБА_12 виявила потерпілу ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями на вулиці неподалік будинку, де мешкає обвинувачений, та настання смерті ОСОБА_9 внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував той факт, що 07.08.2019 року він перебував у своєму будинку разом з потерпілої ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , де вживали спиртні напої, та після того, як ОСОБА_10 пішов з його будинку, ОСОБА_9 залишилась із ним у його будинку.
Жодними доказами не підтверджено той факт, що ОСОБА_9 перебувала в компанії інших осіб або особи, які могли б бути причетними до вчинення злочину щодо неї.
Зазначені вище показання потерпілого та свідків були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у суду не було, оскільки вони є послідовними і узгоджуються з іншими доказами,
Ці докази не викликають будь-яких сумнівів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які є предметом дослідження під час судового розгляду, а тому їх обґрунтовано прийнято до уваги судом при ухваленні судового рішення.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ці особи (потерпілий та свідки) могли обмовити ОСОБА_7 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, в матеріалах провадження немає.

З протоколу огляду місця події від 08.08.2019 року вбачається, що в патологоанатомічному відділенні Баштанської ЦРЛ, розташованої в м. Баштанка по вулиці Ювілейна 3, було оглянуто труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тілі якої виявлено тілесні ушкодження.

(т.1 а.п.69-70)

Ухвали слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 08.08.2019 року надано дозвіл на проведення огляду домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , що фактично був проведений слідчим 08.08.2019 року у період з 01.04 годин до 02.15 годин.

(т.1 а.п.114-115)

З протоколу огляду місця події від 08.08.2019 року з флеш накопичувачем Micro cd убачається, що під час огляду території домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: чоловічі шорти синього кольору, скляну банку зі зразком рідини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з пральної машини, змиви речовини бурого кольору з шафи, фрагмент килиму з плямами бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з дерев`яної тумби, змиви речовини бурого кольору з раковини, змиви речовини бурого кольору з каструлі, змиви речовини бурого кольору з котлу, скляний стакан на якому маються плями бурого кольору, 4 недопалки цигарок "Прима", 4 фрагменти з картонних коробок, жіночий одяг (бюстгальтер чорного кольору та футболка жіноча).

(т.1 а.п.139-143)

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не наносив ударів потерпілій, спростовуються дослідженими висновками судово-медичних експертиз.

Висновком судово-медичної експертизи № 93 від 14.08.2019 року встановлено, що у ОСОБА_7 виявлено наступні тілесні ушкодження: садно на тильній поверхні нижньої третини правого передпліччя; синець в області лівого підребер`я; синець на зовнішньо-бічній поверхні середньої третини лівого плеча. Ці ушкодження утворились внаслідок дії якихось тупих твердих предметів. Ступінь загоєння садна та колір синців вказують на термін їх утворення 4-7 діб до моменту освідування. Наявні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та могли утворитися "від ударів рукою (ми), ногою (ми) (в тому числі взутою/ми). Садно на тильній поверхні нижньої третини правого передпліччя могло утворитись від нанесення не менш чим одного удару самим ОСОБА_7 можливо по тілу людини.
(т.1 а.п.72-73)
Висновком цієї експертизи підтверджено той факт, що ОСОБА_7 наносив удари руками.

Висновком судово-медичної експертизи № 128 від 19.09.2019 року встановлено, що при дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: зливні синці в області лоба, перенісся і лівої орбіти; синці в області лоба зліва, в лівій виличній області, в області підборіддя; по одному садну в області лоба зліва і справа; 8 синців в області передньої поверхні шиї та верхніх відділів грудної клітки; численні синці в області верхніх кінцівок; синці в області колінних суглобів; поперечно-осколковий перелом лівої плечової кістки в середній третині; масивний крововилив в м`яких тканинах лобно-тім`яної області; приблизно по 400 мл крові в правій та лівій плевральних порожнинах; сліди крові в черевній порожнині; численні масивні зливні крововиливи в м`яких тканинах передньої поверхні грудної клітки; уламковий перелом груднини в середній третині та нижній третині; переломи 2-12 ребер зліва по середньо-ключичній лінії; переломи 4-7 ребер зліва по навколо грудної лінії; переломи 4-10 ребер зліва по лопаткової лінії; переломи 3-4 ребер справа по навколо грудної лінії; переломи 7-8 ребер справа по задньої-підпахвовій лінії; переломи 2-12 ребер справа по середньо-ключичній лінії; численні забої правої та лівої легень; численні пошкодження пристінної плеври справа і зліва, плеври та тканини правої та лівої легені уламками ребер; численні крововиливи в петлі тонкої та товстої кишок, в вісцеральну та парієнтальну очеревину та брижу.
Смерть ОСОБА_9 настала від дихальної недостатності та травматичного плевро-пульмонального шоку па ґрунті переломів грудини та численних переломів ребер з двох сторін в поєднанні з забоями та пошкодженнями правої та лівої легень.
Всі наявні ушкодження утворились внаслідок численних (переважно ударних) дій якихось тупих твердих предметів. Переломи 2-12 ребер справа по середньо-ключичній лінії є конструкційними і утворились на відстані від дії травмуючої сили, на що вказують розташування ознак стиснення на їх внутрішніх кісткових пластинках. Переломи груднини; переломи 2-12 ребер зліва по середньо-ключичній лінії; переломи 4-7 ребер зліва по навколо грудної лінії; переломи 4-10 ребер зліва по лопаткової лінії; переломи 3-4 ребер справа по навколо грудної лінії та переломи 7-8 справа по задньо -підпахової лінії є локальними і утворились безпосередньо в місці дії травмуючої сили, на що вказує розташування ознак стиснення на їх зовнішніх кісткових пластинках. Ступінь загоєних саден, колір синців та крововиливів, а також характер наявних ушкоджень вказують на те, що смерть ОСОБА_9 настала через короткий проміжок часу (рахуємий годинами) після нанесення їй тілесних ушкоджень.
Всі наявні ушкодження в області грудної клітки в своїй сукупності (за критерієм небезпеки для життя) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Перелом лівої плечової кістки носить ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Всі інші наявні ушкодження носять ознаки легких тілесних ушкоджень.
Чисельність, локалізація та характер тілесних ушкоджень свідчать про те, що в момент їх заподіяння потерпіла переважно була повернута до нападника (нападників) передньою поверхнею тіла і що самостійне заподіяння собі наявних ушкоджень не можливо.
Всі виявлені ушкодження є прижиттєвими, посмертних ушкоджень при дослідженні трупа не виявлено. (т.1 а.п.76-78)

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 567-і від 26.09.2019 року встановлено, що на 4-х фрагментах марлевої серветки зі змивами (об.№2,4,5,6) та склянці, наданих на експертизу, знайдена кров людини, змішані сліди крові, походження яких від потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 не виключається. (т.1 а.п.126-131)

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 566-і від 20.09.2019 року встановлено, що на фрагменті тканини (фрагменті килима), 4-х фрагментах картону, марлевій серветці (змиві з правої руки), у рідині зі скляної банки, наданих на експертизу, знайдена кров людини, змішані сліди крові, походження яких від потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 не виключається.
На шортах, марлевій серветці, наданих на експертизу, знайдена кров, видова належність якої не встановлена. (т.1 а.п.133-138)

Висновки вищевказаних експертиз не є суперечливими та узгоджуються між собою, якими підтверджено той факт, що ОСОБА_7 в ході конфлікту наносив удари руками по обличчю та тулубу потерпілої ОСОБА_9 , від яких на руках у обвинуваченого ОСОБА_7 виникли садна, на руках та у його будинку виявлені сліди крові, які походять від потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , і ці фактичні дані узгоджується з показання свідка ОСОБА_12 , яка виявила оголену ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями на вулиці неподалік будинку, де мешкає обвинувачений ОСОБА_7 , в будинку якого було виявлено одяг потерпілої (бюстгальтер чорного кольору та футболку), якими спростовуються твердження сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаних вище експертиз немає, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані як під час досудового розслідування, яким судом дано належну оцінку.
Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_7 злочину, а тому суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Тому доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних, недопустимих, недостовірних та недостатніх доказах, не відповідають дійсності.

У зв`язку з чим, твердження сторони захисту про те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є неприйнятними.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_7 та його версії події, за якою саме свідок ОСОБА_10 наніс потерпілій тілесні ушкодження, і обгрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються наведеними доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , з яких випливає, що ОСОБА_7 наодинці залишившись у своєму будинку з потерпілою ОСОБА_9 , у якої на той момент не було жодних тілесних ушкоджень, та під час конфлікту з нею,умисно наніс чисельні удари руками по голові та тулубу ОСОБА_9 , чим заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження, які потягли її смерть, що підтверджено висновками судово-медичних експертиз та показаннями свідка ОСОБА_12 , яка виявила оголену потерпілу з наявними тілесними ушкодженнями на вулиці неподалік будинку, де мешкає обвинувачений ОСОБА_7 , в будинку якого було виявлено одяг потерпілої.
Також колегія суддів звертає уваги на неправомірну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, вивів за ворота оголену ОСОБА_9 , яку залишив на вулиці у безпорадному стані, не надавши їй допомоги, а сам повернувся додому. Після чого, свідок ОСОБА_12 на узбіччі дороги виявила оголену потерпілу ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями, тіло якої було прикрито лише простирадлом. Далі свідок викликала швидку допомогу та поліцію.

Твердження сторони захисту про правдивість показаній обвинуваченого ОСОБА_7 про обставини події, які відбулись, є непереконливими та побудовані на припущеннях.

Так, єдиним безпосереднім очевидцем події, які передували вчиненню злочинних дій відносно потерпілої, був свідок ОСОБА_10 , і його показання жодним чином не узгоджуються з показаннями, які надав обвинувачений, зокрема про те, що саме у цього свідка був конфлікт з потерпілою, і саме той заподіяв їй тілесні ушкодження.

Так, за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування не було виявлено жодних доказів, які б прямо чи непрямо вказували на причетність ОСОБА_10 до вчинення протиправних дій відносно потерпілої. Зразки слідів крові, які було виявлено на руках та у житлі ОСОБА_7 та надано для експертного дослідження, походять від потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , що підтверджено висновками судово-медичних експертиз.

ОбвинуваченийОСОБА_7 не заперечував обставини того, що потерпіла ОСОБА_9 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, почала чіплятись до нього з метою вступу з ним у статевий зв`язок. Він показав, що відштовхував її від себе та викрутив їй руку, що жодним чином не спростовує факт того, що саме ОСОБА_7 завдав їй тілесні ушкодження.
Крім того, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_10 заподіяв тілесні ушкодження потерпілій і пішов додому, а обвинувачений вмивав її обличчя від слідів крові, не узгоджуються з даними, які викладено у висновку судово-медичної експертизи № 128 від 19.09.2019 року щодо виду та кількості тілесних ушкоджень, які виявлено у ОСОБА_9 .
Інших осіб разом з обвинуваченим та потерпілою не було, а тому відсутні підстави вважати, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 могли бути заподіяні не обвинуваченим. При цьому і сам ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні не вказував про те, що тілесні ушкодження, які у нього було виявлено під час проведення судово-медичної експертизи, він отримав в процесі бійки із сторонніми особами у встановлений досудовим розслідуванням час.

Є припущеннями доводи захисника про те, що в разі вчинення злочину відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 мав би знищити її речі, а свідок ОСОБА_10 , повернувшись до будинку обвинуваченого, та, побачивши у вікно свою дружину разом із обвинуваченим, міг проявити відповідну агресію відносно потерпілої, оскільки такі доводи нічим не підтверджуються.
Апелянтом надано власну суб`єктивну оцінку показанням свідка ОСОБА_12 , яка виявила потерпілу, і якій остання повідомила, що її побили, при цьому апелянтом не звернуто уваги на те, що відповідно до показаній свідка ОСОБА_12 , потерпілу знайдено на вулиці неподалік будинку обвинуваченого, що жодним чином не спростовує її перебування в будинку в момент заподіяння їй тілесних ушкоджень.
Посилання захисника на те, що потерпіла в момент її виявлення могла повідомити свідку ОСОБА_12 про те, хто її побив, є лише припущеннями захисника і не спростовують як вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, так і не доводить причетність до вчинення злочину інших осіб.
Наявність слідів крові на руках та у домоволодінні обвинуваченого ОСОБА_7 , які походять від потерпілого потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , підтверджується протоколом огляду місця події від 08.08.2019 року, висновками судово-медичних експертиз №567-і від 26.09.2019 року та №566-і від 20.09.2019 року.
Твердження апелянта про те, що походження слідів крові не виключено від інших осіб, які за поясненнями обвинуваченого, не один раз перебували у його будинку та між ними виникали бійки, не спростовують доведеність обставин кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 не вказував, що в день події, встановленої органом досудовим розслідуванням та судом, в його будинку перебували ще інші особи, від яких походять сліди крові, виявлені під час огляду місця події.
Посилання захисника на те, що на одязі обвинуваченого не було виявлено слідів крові, не спростовують обставин виявлення на його руках та у його будинку слідів крові, які походять від потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , що не спростовує наявність конфлікту між ними, під час якого він заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілій.
Позбавлені підстав доводи апелянта про те, що належність жіночих речей, виявлених на території домоволодіння обвинуваченого, саме ОСОБА_9 , не підтверджено органом досудового розслідування і не виключено можливість підкидання таких речей на подвір`я обвинуваченого, не встановлено належність простирадла, яке було на ОСОБА_9 , оскільки під час проведення досудового розслідування сторона захисту не зверталась до органу досудового розслідування з клопотанням про встановлення таких обставин, які вважає захисник обов`язковими для з`ясування, тому суд лише надає оцінку доказам, які є в розпорядженні сторін кримінального провадження, відкриті в порядку ст.290 КПК України.
Доводи захисника про можливість підкидання речей потерпілої на подвір`я обвинуваченого є припущеннями та не підтверджені жодними доказами.
Є непереконливими доводи апелянта про те, що тілесні ушкодження у обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність яких підтверджена висновком судово-медичної експертизи №93 від 14.08.2019 року, не могли бути утворені в результаті конфлікту з нетверезою, невисокого зросту та слабкою жінкою, оскільки вказані доводи жодними доказами не підтверджені та є лише припущеннями захисника.
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження іншими особами або працівниками поліції внаслідок застосування недозволених методів досудового розслідування, зокрема його особистих заяв про це, в матеріалах провадження не має.
Є голослівними доводи сторони захисту про те, що відібрання зразків крові у ОСОБА_7 відбулось з порушенням вимог закону, а тому похідні докази, зокрема результати судово-медичних імунологічних експертиз, є недопустимими доказами, оскільки відібрання зразків у обвинуваченого було проведено відповідно до вимог ст.245 КПК України. У вказаному кримінальному провадженні участь захисника не є обов`язковою відповідно до вимог ст.52 КПК України, а тому відібрання зразків у ОСОБА_7 за відсутності його захисника в умовах СІЗО не свідчить про порушення права на захист обвинуваченого. В протоколі про отримання зразків для експертизи відсутні будь-які зауваження ОСОБА_7 про те, що він заперечував проти відібрання у нього біологічних зразків та не вказував про порушення його прав, не наполягав про участь захисника. (т.1 а.п.80-81)
Не відповідають змісту матеріалів кримінального провадження доводи апелянта про те, що доступ до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 було надано з порушенням вимог ст.290 КПК України, зокрема, через відсутність підпису прокурора в дорученні слідчому про надання доступу до матеріалів кримінального провадження, жодним чином не свідчить про те, що вимоги ст.290 КПК України не були виконані.
Є надуманими доводи захисника про те, що як захиснику, так і ОСОБА_7 не було надано достатньо часу на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються матеріалами провадження.
Згідно із змістом протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.09.2019 року, від ОСОБА_7 та його захисника жодних зауважень про ненадання їм достатнього часу на ознайомлення не надходило.
(т.1 а.п.111-113)
Крім того, учасникам кримінального провадження було роз`яснено право і про надання доступу до речових доказів, однак клопотань про ознайомлення з речовими доказами від захисника та ОСОБА_7 не надходило.
Посилання захисника на те, що судом у вступній частині вироку не було зазначено про наявність на утриманні ОСОБА_7 двох малолітніх дітей, не є істотним порушенням вимог ст.374 КПК України та не є підставою для скасування вироку.

Позбавлені підстав і доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення та захисту щодо їх належності та допустимості на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.

Аналіз наведених вище доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 в ході конфлікту умисно наніс численні ударируками по голові та тулубу потерпілої ОСОБА_9 , чим заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Отже, усі обставини кримінального провадження судом досліджені всебічно, повно, об`єктивно, зібраним доказам у їх сукупності дана належна оцінка, на підставі яких, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, за який він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

Тому, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_7 ,є такими, що не відповідають дійсності.

З матеріалів провадження вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту потерпілого, свідків, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновків експертиз, речових доказів, яким дано належну оцінку у вироку.
Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину,зокрема про проведення генетичної експертизи, сторона захисту не заявляла.
Порушень кримінального процесуального закону, зокрема й права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, при збиранні, досліджені доказів, розгляді клопотань, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду не виявлено.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставить питання захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та наявність підстав для його пом`якшення, то колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з положень ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, немає.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що є однією з найвищих соціальних цінностей, його наслідки, що спричинили смерть потерпілої, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і з урахуванням цих конкретних обставин суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості злочину, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, та вважає їх достатніми та необхідними для призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання, зокрема, що він є не судимим, не має негативної характеристики, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, то вони жодним чином не зменшують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, його наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_9 та суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який не визнав себе винним, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що не свідчить про наявність у обвинуваченого критичної оцінки своїх протиправних дій та реальну наявність щирого каяття або будь-якого жалю з приводу своєї поведінки.

Посилаючись на те, що при призначенні покарання суди мають дотримуватись вимог ст.ст. 65, 66 КК України, апелянт не спростовує висновки суду в цій частині та не наводить конкретних підстав, які мають бути враховані судом апеляційної інстанції для вирішення питання про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

З огляду на викладене вище, підстав для пом`якшення покарання та зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4