ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3720/20 Справа № 310/5572/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000588 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.309 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п.п.11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Бердянського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 01 січня 2021 року включно.
Судом першої інстанції встановлено, що відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду в частині скасувати в частині продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та змінити останнім запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.
В обґрунтування вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 ніколи не переховувався від органів досудового розслідування, а навпаки, сприяв досудовому розслідуванню. Вказує, що в ході досудового розслідування, жоден з потерпілих або свідків, не заявляли про тиск на них з боку ОСОБА_6 . Також захисник вказує на відсутність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме можливістю спілкування з невстановленими особами, причетними до вчинення кримінального правопорушення, оскільки згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 не інкримінується змова з невстановленими особами. Також захисник вказав на відсутність доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів. Окрім цього захисник вказує, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання, де позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки.
Також захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 не має наміру переховувався від органів досудового розслідування. Вказує, що в ході досудового розслідування, жоден з потерпілих або свідків, не заявляли про тиск на них з боку ОСОБА_7 . Зазначає про відсутність даних, які б свідчили про наявність невстановлених осіб, які причетні до інкримінованих ОСОБА_7 злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_6 не відеозв`язок не з`явився через хворобу, однак захисник ОСОБА_5 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_6 , а тому колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності останнього та це не призведе до порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги захисника, прокурора, який заперечував проти апеляцій, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, у тому числі у вбивстві, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, а тому останні, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім цього, враховуючи стадію кримінального провадження, коли не всі свідки допитані судом, враховуючи серйозність пред`явленого обвинувачення, існує висока вірогідність вчинення впливу на свідків з боку обвинувачених, які обізнані про місце проживання та роботи свідків, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинувачених.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується доводів апеляційних скарг захисника щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до інкримінованих їм кримінальних правопорушень, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності їхньої вини в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Посилання апеляційних скарги щодо необхідності зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність у ОСОБА_6 соціальних зв`язків, позитивної характеристики та місця проживання, колегія суддів вважає такими, що з урахуванням вищенаведеного, не є само по собі достатньо переконливим фактом, який би переважав визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.309 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п.п.11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4