Справа № 336/2389/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, батька дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.02.2002 року за ч. 1 ст. 186 КК України до двох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю один рік;

- вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.04.2003 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України з застосуванням положень ст. 71 КК України до чотирьох років семи місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 15 квітня 2005 року умовно-достроково з невідбутим строком в два роки два місяці двадцять вісім днів;

- вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.12.2006 року за ч. 3 ст. 186, ст. 198 КК України з застосуванням положень ст. 71 КК України до п`яти років позбавлення волі;

- вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20.06.2007 року за ч. 1 ст. 309 КК України з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до п`яти років одного місяця позбавлення волі;

- вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10.07.2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263 ч. 2 ст. 190 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю у два роки;

- вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року за ч. 1 ст. 187 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 9 лютого 2018 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Кіровського районного суду м. Дніпра від 11.06.2019 року за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року за ст. 309 КК України з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений, який має судимості за вчинення кримінально караних дій в сфері обігу наркотичних засобів, незаконне поводження зі зброєю, злочини проти чужої власності, що вчинені різними способами, до його засудження за незаконне зберігання наркотичних засобів вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року вчинив таємне заволодіння чужим майном за таких обставин.

Близько 21 години 30 хвилин 26 березня 2020 року ОСОБА_4 , керуючись умислом на крадіжку, з салону автомобіля «Volkswagen Golf», державний номер НОМЕР_1 , куди він проник шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілому мобільний телефон «Samsung Galaxy S-6» в корпусі чорного кольору вартістю 700 грн., пристрій для куріння IQOS 2,4 P А1503, серійний номер 6k1 5XY S9C 73Y в корпусі чорного кольору вартістю 750 грн.

Описаними діями потерпілому спричинено майнову шкоду в сумі 1450 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні таємного викрадення чужого майна і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караних діянь.

Пояснив, що під час поїздки в таксі в означений в обвинуваченні час не зміг встояти перед спокусою заволодіти чужим майном, тому скористався тим, що водій на певний час відвернув свою увагу від нього, та викрав означене майно. Розпорядитися ним не зміг, оскільки вранці за місцем його проживання предмети викрадення були вилучені співробітниками поліції.

У вчинених діях покаявся.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Загальні засади призначення покарання внормовані статтею 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання.

У зв`язку з викладеним при призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений, який має судимості за вчинення кримінально караних дій в сфері обігу наркотичних засобів, незаконне поводження зі зброєю, злочини проти чужої власності, що вчинені різними способами, до його засудження вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року за ст. 309 КК України вчинив корисливий злочин проти чужої власності середньої тяжкості.

Означені обставини свідчать про його схильність до вчинення протиправних посягань та вказують на певний ступінь його небезпеки для суспільства.

В теперішній час обвинувачений відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року.

Вказане виключає можливість застосування до ОСОБА_4 іншого покарання, ніж позбавлення волі, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Разом з цим суд бере до уваги і спосіб вчинення діяння, обвинувачення в якому визнано доведеним, який не поєднаний із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до майна, застосуванням спеціально призначених для цієї мети предметів, а діяння вчинене шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення предметів викрадення потерпілому усунуто спричинену злочинами шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Сукупність згаданих судом пом`якшуючих обставин, задовільні відомості про особу обвинуваченого, дають суду підстави для призначення мінімального розміру покарання, встановленого Загальною частиною закону про кримінальну відповідальність для цього виду покарань, у виді позбавлення волі, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, якими є не тільки кара, а й виправлення винного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальних витрат в провадженні немає.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили немає.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року та цим вироком, у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Початок строку покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого на виконання вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 року.

В строк покарання зарахувати строк попереднього тримання ОСОБА_4 з 10 серпня 2018 року по 11 червня 2019 року включно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази мобільний телефон «Samsung Galaxy S-6» в корпусі чорного кольору, пристрій для куріння IQOS 2,4 P А1503, серійний номер НОМЕР_2 5XY S9C 73Y, в корпусі чорного кольору, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - повернути йому за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Суддя ОСОБА_1