Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/6206/20
н/п 1-кп/490/135/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
потерпілих- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законних представників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
психолога - ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000088, відомості про яке внесено 07.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, українця, не одруженого, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:
-22.09.1993 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
-17.07.1997 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 30.07.2001 Баштанським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
-20.09.2006 Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 263, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
-14.09.2007 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;
-31.05.2007 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;
-22.11.2016 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2020, близько 12:00, ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа, перебуваючи в районі недобудови, неподалік супермаркету «Метро», що розташований по проспекту Героїв України, буд. 9-Д в м. Миколаєві, вирішили направитись у середину недобудови, де, в той час, на третьому поверсі перебували неповнолітні потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Побачивши неповнолітніх потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , у ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа виник спільний злочинний корисливий умисел, направлений на шахрайство, тобто незаконне заволодіння майном неповнолітніх, шляхом обману.
Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, підійшли ближче до потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та вводячи останніх в оману, представилися охоронцями недобудови, повідомили потерпілих, що вони відведуть їх до відділку поліції, через те, що неповнолітні зайшли на охоронювану територію.
При цьому, невстановлена слідством особа, продовжуючи вводити потерпілих в оману, дістав із кишені мобільний телефон імітуючи телефонну розмову, приклав телефон до вуха та почав гучно розмовляти нібито із керівником відділку поліції про те, що він спіймав правопорушників та просив керівника приїхати до них.
Після цього, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 віддати йому мобільний телефон в обмін на те, що вони із невстановленою слідством особою не відведуть ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 до відділку поліції.
Будучи введеним в оману та побоюючись можливого покарання у разі повідомлення поліції, ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_5 та добровільно віддав йому власний мобільний телефоном марки «HUAWEI Y5 2019» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 чорного кольору, вартістю 2375,00 грн.
Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи видавати себе за охоронця, підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які стояли неподалік, разом із невстановленою слідством особою та почав запитувати чи мають ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошові кошти. ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_5 , що не має грошей, а ОСОБА_7 сказав, що має 10 гривень, однак ОСОБА_5 сказав, що цього замало та сказав, що йому потрібні гроші на алкоголь. ОСОБА_9 в свою чергу, відповідаючи на запитання ОСОБА_5 повідомила, що має грошові кошти та передала ОСОБА_5 одну купюру номіналом у 20 гривень, на що той погодився та взяв гроші.
Надалі, ОСОБА_5 перебуваючи на першому поверсі недобудови разом із невстановленою слідством особою та потерпілими, почав вже вимагати у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їхні мобільні телефони, проте потерпілі небажаючі віддавати своє майно, повідомили ОСОБА_5 , що вони залишили телефони вдома.
Разом із тим, ОСОБА_5 не повірив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та зрозумівши, що шахрайським шляхом не вдасться заволодіти мобільними телефонами потерпілих, вирішив відкрито повторно викрасти майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосовуючи при цьому насильство та погрози його застосування. В цей час, невстановлена слідством особа перебувала поряд із ОСОБА_5 та надала мовчазну згоду на спільне відкрите викрадення чужого майна потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосовуючи при цьому насильство та погрози у його застосуванні.
Реалізувуючи спільний із невстановленою слідством особою злочинний умисел, ОСОБА_5 насильно засунув свої руки до кишень потерпілої ОСОБА_9 та проти її волі дістав звідти мобільний телефон марки «ZTE Blade L8» ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 , вартістю 1698, 00 грн.
ОСОБА_8 , у цей час, перебувала поряд, та сприймаючи такі дії ОСОБА_5 , як погрозу в застосуванні насильства, оскільки він вимагав і її телефон, під примусом, дістала зі своєї кишені свій мобільний телефон марки «HUAWEI Y5 II», ІМЕІ-1: НОМЕР_5 , ІМЕІ-2: НОМЕР_6 золотистого кольору вартістю 2565,00 гри. та віддала ОСОБА_5 .
Після цього, потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вдалося втекти через вікно недобудови із місця події.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, зазначивши, що майном потерпілих хотіли заволодіти шляхом обману останніх, а вже в ході їх розмови, він особисто забрав у дівчат телефони. Крім того, обвинувачений зазначив, що заздалегідь не домовлявся із приятелем, анкетних даних якого він не знає, про вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, однак пояснити суду, яким чином його дії та дії невстановленої слідством особи узгоджувались між собою, пояснити не зміг. ОСОБА_5 показав суду, що будучи у нетверезому стані, він разом із малознайомим чоловіком, зайов до покинутої території недобудови неподалік магазину "Метро", де побачили потерпілих, яким вони представились охоронцями, з метою заволодіти їх телефонами. Згідно показів обвинуваченого, хлопчик повірив, що він є охоронецем та добровільно віддав мобільний телефон, а у однієї із потерпілих ОСОБА_5 самостійно засунув руку в карман та забрав мобільний телефон. Обвинувачений зазначив, що після цього друга дівчинка самостійно віддала йому свій телефон. Таким чином, із показів обвинуваченого вбачається, що він заволодів трьома мобільними телефонами та грошовими коштами у сумі 20 гривень, які йому віддала одна із потерпілих дівчат. В подальшому, ОСОБА_5 , як він пояснив суду, один телефон сдав у ломбард, другий телефон у його знайомого вирвали з рук, а третій телефон вони продали. Крім того, обвинувачений вказав, що викрадене майно залишив собі, окрім третього телефону, який він віддав напарнику. Разом із тим, на питання головуючого ОСОБА_5 зазначив, що знайомий був обізнаний про його намір заволодіти телефонами дітей і він також назвався охоронцем при потерпілих. Крім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні попросив вибачення в потерпілих за вчинені ним відносно них дії.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 у присутності законного представника пояснив суду, що вони втрьох із ОСОБА_13 та ОСОБА_9 зібрались в заброшеній будівлі, де відразу піднялися на 3 поверх, в той час як на 1-му поверсі нікого не було. Через декілька хвилин, ОСОБА_7 спустився вниз, щоб покликати друзів, які чекали на вулиці. Однак, коли потерпілий почав спускатися на другий поверх, почув як хтось підіймається, тому він повернувся на третій поверх забрати ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , щоб залишити будівлю. Після чого, вже на третьому поверсі, потерпілі побачили обвинуваченого і другого чоловіка, які представилися охоронцями та пригрозили подзвонити начальнику та до поліції, оскільки перебувати в будівлі стороннім заборонено. В той же час, обвинувачений із другим чоловіком запропонували віддати телефони, щоб відпустити всіх трьох і не виликати поліцію, у зв`язку із чим, ОСОБА_7 віддав телефон, з метою залишити недобудову без виклику правоохоронців. Потерпілий додав, що інший чоловік відвів дівчат до сусідньої кімнату. Після чого всі спустились на перший поверх, де чоловік запропонував обвинуваченому забрати телефони і у дівчат, однак останні сказали, що забули їх вдома. На що, обвинувачений, з метою перевірки слів дівчат, заліз у кишеню куртки ОСОБА_16 і забрав телефон синього кольору, а ОСОБА_17 віддала свій телефон добровільно за вимогою обвинуваченого, оскільки дуже злякалась. Як показав потерпілий ОСОБА_7 , в подальшому інший чоловік відвів його у сусідню кімнату, однак через деякий час він взяв палицю в руки і зібрався битись з обвинуваченим. Після чого розпочалася сварка між двома чоловіками та поки вони сварилися, потерпілим вдалось втеки з будівлі.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 у присутності законного представника та психолога пояснила суду, що 06.01.2020 року приблизно о 14:00 год. вона разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли гуляти до покинутої будівлі, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , неподалік від великого мосту, де відразу піднялись на третій поверх. Потерпіла пояснила, що трохи погулявши на третьому поверсі, ОСОБА_7 спутився на другий, оскільки почув кроки. Потерпіла вказала, що ОСОБА_7 повернувся до них, щоб піти геть, однак в цей момент до них піднялись два чоловіки, які представились охоронцями, один з них це обвинувачений ОСОБА_5 і пригрозили, що потерпілі будуть мати великі проблеми, оскільки в цьому приміщенні не можна знаходитись. ОСОБА_9 пояснила, що всі потерпілі дуже злякались відповідальності. Після чого обвинувачений сказав потерпілим, що за умови якщо вони віддадуть свої телефони, їх відпустять. Згідно показів ОСОБА_9 , в цей момент другий чоловік відвів їх в сторону, а ОСОБА_7 , який знаходився біля обвинуваченого, віддав йому свій телефон. Потерпіла зауважила, що при спробі дістати сім-карту з телефона ОСОБА_7 , обвинувачений дістав кухонний ніж.

ОСОБА_9 пояснила, що вже на першому поверсі обвинувачений почав вимагати у дівчат телефони, однак вони повідомили про їх відсутність, після чого ОСОБА_5 сам засунув руку в кишеню куртки ОСОБА_9 та дістав її телефон синього кольору, у зв`язку із чим, ОСОБА_8 відразу віддала свій телефон, оскільки дуже була налякана його діями. ОСОБА_9 також додала, що особисто передала обвинуваченому на його вимогу гроші, у сумі двадцять гривень. За словами потерпілої, в цей час на вулиці їх чекали ще двоє друзів і коли потерпілі тікали, побачили їх на вулиці, та за допомогою смарт-годинника друга подзвонили батькам. Однак, коли батьки приїхали, чоловіків вже не було.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що 06.12.2019 року, як вона пам`ятає на теперіщшній час, вони втрьох з ОСОБА_18 та братом ОСОБА_19 пішли до покинутої будівлі, де пробувши на 1-му поверсі піднялись на 3-ій поверх. Однак, через деякий час, ОСОБА_19 почув кроки, і тому спустився на другий поверх, а через декілька секунд повернувся та сказав, що хтось іде, і їм втрьох необхідно швидко звідти піти. Однак залишити будівлю вони не встигли, оскільк на третьому поверсі побачили двох чоловіків, одним з яких був обвинувачений. Потерпіла зазначила, що вона із ОСОБА_18 відразу відійшли подалі, а ОСОБА_20 розмовляв із чоловіками, які казали, що перебувати в будівлі не можна, а тому якщо вони не бажають наслідків, то мають віддати свої телефони і залишити це місце. Безпольотов ОСОБА_21 , зі слів потерплої, на вимогу обвинуваченого відразу віддав свій телефон, щоб уникнути проблем.

ОСОБА_8 додала, що на першому поверсі ОСОБА_19 спілкувався з іншим чоловіком, а обвинувачений знов відвів дівчат в сторону, став щось розповідав, та в подальшому, з куртки ОСОБА_15 забрав її телефон, а потерпіла сама віддала телефон "HUAWEI", бо дуже злякалась, оскільки до цього бачила в руках ОСОБА_5 ніж. Після чого чоловіки почали сваритися, а потерпілі скориставшись цим, залишили будівлю. Потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що на її думку, обвинувачений із другим чоловіком діяли разом.

Крім показів обвинуваченого і потерпілих, в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення, складений ст. слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_22 06.01.2020 року, згідно якого 06.01.2020 близько 15.00год. невстановлені особи відкрито викрали мобільний телефон «Хуавей» у неповнолітнього ОСОБА_7 , мобільний телефон «Хуавей» у неповнолітньої ОСОБА_8 та у неповнолітньої ОСОБА_9 мобільний телефон «ЗТЄ»;
- протокол огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, ПГУ,9, за супермаркетом «Метро», складений ст. слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 від 06.01.2020 року, за участі двох понятих, із долученою ілюстративною таблицею на 1 арк.;
- постанову про залучення законного представника неповнолітнього, складену слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_24 від 17.01.2020 року, згідно якої гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було залучено в якості законного представника неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- постанову слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_24 від 09.01.2020 року згідно якої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було залучено в якості законного представника неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- постанову СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_25 від 22.09.2020 року про визнання речовим доказом мобільний телефон марки «ZTE Blade L8» ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 ;
- лист начальника філії ДУ "ЦЗОЗДКВС" в Миколаївській області ОСОБА_26 від 20.01.2021. р №58/ми-21, згідно якого у ОСОБА_5 наявний діагноз: цироз печінки токсичного(алкогольного) генезу, хронічний гепатит токсичного (алкогольного) генезу.
Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинуваченого та потерпілих, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом не встановлено, вони є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.
Разом із тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд заслухавши покази обвинуваченого, потерпілих, вивчивши надані письмові докази, приходить до висновку про невірність кваліфікації органом досудового розслдідування дій ОСОБА_5 за епізодом заволодіння шляхом обманом майном потерпілого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, які слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, як шахрайство за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно.
Крім того, в самому обвинувальному акті ОСОБА_5 інкриіміновано, що він разом із невстановленою особою маючи спільний злочинний корисливий умисел, направлений на шахрайство, тобто на незаконне заволодіння майном неповнолітніх шляхом обману, заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_7 , який будучи введеним в оману, вважаючи ОСОБА_5 та невстановлену особу охоронцями покинутої будівлі, в якій за власної ініціативи перебували потерпілі та побоюючись можливого, у зв`язку із цим покарання, у разі повідомлення поліції, добровільно віддав ОСОБА_5 свій мобільний телефон.
Таким чином, в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_7 , які прокурор вважав встановленими і кваліфікованими за ч. 2 ст. 186 КК України, фактично викладено опис складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК Ураїни, оскільки об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Добровільність при шахрайстві має уявний харктер, оскільки вона обумовлена обманом. Так, судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 будучи введеним в оману щодо повноважень ОСОБА_5 та невстановленої слідством особи, як охоронців, з метою уникнення ймовірної на думку потерпілого відповідальності за проникнення до будівлі, добровільно передав обвинуваченому свій мобільний телефон, що підтвердив у своїх показах, як особисто ОСОБА_7 , так і інші потерпілі під час судового слідства.
З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку поза розумним сумнівом, що діяння, які вчинені ОСОБА_5 дійсно мали місце, в його діях, які виразилися у шахрайстві за попередньою змовою групою осіб, вчинені повторно, наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, що кваліфікується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
В свою чергу, суд критично ставиться до показів обвинувачуваного, який не визнав вчинення ним кримінальних правопорушень за попередньою змовою із невстановленою особою, оскільки вказані твердження спростовуються показами потерпілих, допитаних в судовому засіданні, які чітко вказали на узгодженість дій ОСОБА_5 із невстановленою слідством особою із самого початку їх спілкування, який також назвався охоронцем та ніяким чином не перешкоджав злочинним діям ОСОБА_5 , що однозначно спростовує позицію обвинувачуваного, яка на думку суду направлена на пом`якшення його покарання та відповідає правовій позиції Верховного суду від 14.11.2019 року, викладеної у справі №710/439/17 про те, що мовчазна згода учасника злочину з діями інших учасників, навіть за його повної бездіяльності, кваліфікується як спільне вчинення злочину. Крім того, незважаючи на мінливу позицію обвинуваченого з приводу ролі невстановленої особи при вчиненні ним кримінальних правопорушень, слід також зазначити, що ОСОБА_5 особисто повідомляв суду про обізнаність останнього з приводу його намірів заволодіти майном потерпілих, у зв`язку із чим, також називався охоронцем, хоча це не відповідало дійсності, а також отримав один із телефонів потерпілих, однак в подальшому ОСОБА_5 змінив свої покази.
Відповідно до положення, викладеного у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено, оскільки суд не враховує як обставину, що пом`якшує покарання часткове визнання вини з боку ОСОБА_5 з наступних підстав. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к)

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
При призначені покарання ОСОБА_5 суд враховує, що ним було вчинено, зокрема, тяжке кримінальне правопорушення щодо малолітніх дітей, а також відомості про особу обвинуваченого, який не має постійного місця мешкання та реєстрації, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак знаходиться на обліку у лікаря нарколога із діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності та з 2016 року РПП внаслідок вживання опіоїдів та алкоголю, синдром залежності, має ряд хронічних захворювань, раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинивши корисливі злочини щодо неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Суд вважає за необхідне при призначені ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожен злочин окремо, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили слід наступним чином вирішити долю речових доказів, а саме:
-мобільний телефон марки «ZTE Blade L8» ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 , який згідно постанови слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_25 від 22.09.2020 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000088 та передано згідно до зберігальної розписки ОСОБА_11 на відповідальне зберігання - вважати повернутим належному власнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший.

У зв`язку з цим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 та продовжений відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2020 року до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк початку відбування покарання ОСОБА_5 слід відраховувати з 13 вересня 2020 року, тобто з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 13 вересня 2020 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368, 370- 374, 377, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років 3-х (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 (чотирьох) років 3-х (трьох) місяців позбавлення волі.
Строк початку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 13 вересня 2020 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 13 вересня 2020 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Миколаївської області до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Речовий доказ:

-мобільний телефон марки «ZTE Blade L8» ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 - вважати повернутим належному власнику ОСОБА_11 .

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а також право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1