У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою представника ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим,

в с т а н о в и л а :

до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року, за змістом якої ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду.
Мотивуючи можливість оскарження зазначеної ухвали представник ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 зауважив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ГУНП в Миколаївській області, отримав значні механічні пошкодження, а ГУНП в Миколаївській області, як власнику вказаного транспортного засобу, в результаті кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 , спричинено майнову шкоду.

Водночас, відповідно до ст. 393 КПК України, якою регламентовано право на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу мають право подати:
1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;
2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник в частині мотивів і підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
6) прокурор;
7) потерпілий або його законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у частині, що стосується інтересів юридичної особи;
9-2) фізична або юридична особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;
9-3) викривач у частині, що стосується його інтересів під час вирішення питання виплати йому винагороди як викривачу;
10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим визнаний виключно ОСОБА_4 , якому в результаті дорожньо-транспортної пригоди спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Будь-яких інших рішень про визнання потерпілим або постанов про відмову у визнанні потерпілим матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, ГУНП в Миколаївській області не було учасником даного кримінального провадження, а тому не наділене повноваженнями оскаржити зазначене судове рішення.

Інші учасники кримінального провадження, які наділені правом апеляційного оскарження, апеляційну скаргу на вказане рішення суду не подавали.

Виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Отже, враховуючи, що ГУНП в Миколаївській області не було допущене до участі у даному кримінальному провадженні і його представник не оскаржує рішення суду про відмову у допуску до участі у кримінальному провадженні, вважаю, що апеляційна скарга представника ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, а відтак, підлягає поверненню апелянту.

При цьому, слід зауважити, що згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 р. (провадження № 13-47кс20, справа № 598/1781/17) невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст. 399 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою надіслати представнику ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду ОСОБА_1