Провадження № 1-кп/947/1134/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2020 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

провівши судовий розгляд в залі суду в м.Одесі клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003815 від 01.10.2018 року відносно неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, учня коледжу нафтогазової промисловості, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 ,
представник служби у справах дітей ОСОБА_6 ,
представник ювенальної поліції ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

30.09.2018 року близько 17 годині 40 хвилин неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з неповнолітнім ОСОБА_9 , (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), перебуваючи в АДРЕСА_2 , побачили неповнолітнього ОСОБА_10 , якій рухався в їх напрямку. Після чого, маючи прямий умисел на заволодіння чужого майна, шляхом обману з метою особистої наживи та з корисливих мотивів ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_3 під вигаданим приводом заволодіти майном ОСОБА_10 , а саме мобільним телефоном, який у подальшому можливо реалізувати, а вирученні кошти поділити між собою, для цього узгодили дії направлені на заволодіння майна останнього.
Надалі, діючи згідно з попередньою домовленістю ОСОБА_9 та ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужого майна, шляхом обману з метою особистої наживи та з корисливих мотивів вчинили наступні дії: ОСОБА_3 під час того, як ОСОБА_10 проходячи повз нього, штовхнув останнього в область правого плеча, внаслідок чого неповнолітній потерпілий відволікся, в цей час, ОСОБА_9 , схопив за руку ОСОБА_10 , для того щоб останній зупинився.
В подальшому ОСОБА_3 під приводом здійснення телефонного дзвінка отримав у ОСОБА_10 його мобільний телефон Xiaomi Redmi 4Х, золотистого кольору, вартістю 4400 гривень та передав його в руки ОСОБА_9 , на що потерпілий ОСОБА_10 , почав вимагати негайно повернути свій мобільний телефон, на законні вимоги останнього ОСОБА_9 та ОСОБА_3 не реагували, утримуючи майно при собі, таким чином відкрито викрали мобільний телефон ОСОБА_10 , тим самим спричинивши останньому матеріальний збиток на вказану суму.
Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Зазначені дії неповнолітнього ОСОБА_3 підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Неповнолітній ОСОБА_3 допитаний в судовому засіданні, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за суспільно-небезпечним діянням, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, винуватим визнав себе повністю.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітніх.
Захисник у судовому засіданні не заперечує проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 не заперечує проти застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.
Представники служби у справах дітей та ювенальної поліції вважали доцільним застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього.
Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_3 підлягає задоволенню, як обґрунтоване з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1 від 10.01.2005 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення суспільно-небезпечного діяння він не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.
Згідно ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною КК України.

Відповідно до ст.22 КК України кримінальна відповідальність за злочин, передбачений ст.186 КК України настає з чотирнадцяти років, що свідчить про те, що неповнолітній ОСОБА_3 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.186 КК України.
Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 конкретного виду із заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.
Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.
При вирішенні питання про застосування примусових мір виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , суд враховує особу неповнолітнього, який характеризуються задовільно по місцю проживання та навчання, не перебуває на обліку в секторі ювенальної поліції та у в службі у справах дітей, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 14 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.
Таким чином, відповідно до п.2 ч.2 ст.105 КК України, суд вважає необхідним застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки метою застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля є забезпечення інтересів неповнолітнього, цей захід виховного характеру за своєю суттю сприяє встановленню контролю, посилення позитивного впливу на малолітнього.
Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п.2 ч.2 ст.105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість такого строку має бути достатньою для виправлення неповнолітнього.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження перебування неповнолітнього ОСОБА_3 поза місцем проживання з 21 години до 07 години без присутності батьків або осіб, що їх замінюють, на строк 1 місяць та заборонити виїжджати в іншу місцевість без супроводу батьків без дозволу служби у справах дітей Одеської міської ради протягом 1 місяця.
Керуючись ст. ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст. 292, 301, 498, 500, 501, 392-395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотанняпро застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0003815 від 01.10.2018 року відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження перебування неповнолітнього ОСОБА_3 поза місцем проживання з 21 години до 07 години без присутності батьків або осіб, що їх замінюють, на строк 1 місяць та заборонити виїжджати в іншу місцевість без супроводу батьків без дозволу служби у справах дітей Одеської міської ради протягом 1 місяця.
Контроль за виконанням ухвали покласти на службу у справах дітей Одеської міської ради.
Речові докази вважати повернутими потерпілому.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси.

Суддя ОСОБА_1