Справа №761/5813/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3505/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

« 09 » грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого приймальником у відділенні «Нова пошта», раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання за ч.3 ст. 135 КК України 7 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 146 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України 2 роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання 7 років позбавлення волі.
ЦивільніпозовиОСОБА_8 , ОСОБА_11 задоволеночастково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 34 520 грн., моральну шкоду 100 000 грн., процесуальні витрати - 8661,10 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду 100 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 , процесуальні витрати в розмірі 10 754,9 грн.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат, скасовано арешт майна.
в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
ОСОБА_10 30 листопада 2017 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в гаражному приміщенні, що розташоване на прибудинковій території приватного будинку АДРЕСА_1 , вступив в словесний конфлікт з раніше знайомою йому ОСОБА_12 в результаті чого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, внаслідок обурення поведінкою ОСОБА_12 по відношенню до нього у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, реалізуючи який ОСОБА_10 діючи умисно, руками та ногами наніс не менше 20 ударів в область голови та тулубу і не менше одного удару ногою в область лівої гомілки ОСОБА_12 , чим завдав останній тілесні ушкодження, які відносяться до легкого та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_10 , демонструючи свою аморальну поведінку, змістом якої є неповага до права ОСОБА_13 на життя і безпеку, а також нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані, користуючись тим, що ОСОБА_12 позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження у зв`язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями, маючи змогу надати їй допомогу, приблизно о 01 год. 30 листопада 2017 року, вийшов з гаражного приміщення та зачинив вхідні двері до зазначеного приміщення на ключ із зовнішньої сторони усвідомлюючи, що він своїми діями поставив ОСОБА_12 в небезпечний для життя стан і вона явно потребує допомоги, не вжив всіх можливих заходів для надання допомоги ОСОБА_12 , хоча міг і повинен був вчинити такі дії, а при погодних умовах з низьким температурним режимом залишив потерпілу лежати на бетонній підлозі в гаражі в нічний час без допомоги приблизно до 07 год. 15 хв. 30 листопада 2017 року, тобто до часу, коли до приміщення гаражу зайшов батько ОСОБА_10 - ОСОБА_14 та виявив ОСОБА_12 , яка лежала на підлозі з видимими тілесними ушкодженнями. В результаті вказаних дій ОСОБА_10 , від загального переохолодження тіла настала смерть ОСОБА_12 .
Крім того, у ОСОБА_10 о 00 год. 30 листопада 2017 року під час його, знаходження у вищевказаному гаражному приміщенні, під час конфлікту з ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі способом, небезпечним для життя та здоров`я останньої, що супроводжувалося заподіянням потерпілій фізичних страждань, після завдання потерпілій тілесних ушкоджень, діючи умисно, руками та ногами наніс не менше 20 ударів в область голови та тулубу і не менше одного удару ногою в область лівої гомілки ОСОБА_12 , чим завдав останній наступні тілесні ушкодження: синці, садна та забійні рани на обличчі, крововиливи у м`які покриви голови; синці, садна на руках та ногах; забійна рана на лівій гомілці; крововилив в підшкірно-жирову клітковину лівої гомілки; перелом з відділенням внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки; перелом з відділенням зовнішньої лівої малогомілкової кістки (відкриті переломи кісток лівої гомілки).
В подальшому, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотиву раптово виниклих неприязних стосунків, демонструючи свою аморальну поведінку, змістом якої є неповага до права ОСОБА_13 на життя і безпеку, а також нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані, користуючись тим, що ОСОБА_12 позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження у зв`язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями, маючи змогу надати їй допомогу, приблизно о 01 годині 30 листопада 2017 року вийшов з гаражного приміщення та зачинив вхідні двері до гаражного приміщення на ключ, залишивши потерпілу лежати на бетонній підлозі приблизно до 07 години 15 хвилин 30 листопада 2017 року.
Крім того, ОСОБА_10 в період часу з приблизно 00 годині по 01 годину 30 листопада 2017 року, перебуваючи у вказаному гаражному приміщенні, вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_12 , в ході якого, внаслідок обурення поведінкою та діями ОСОБА_12 по відношенню до нього, а також станом алкогольного сп`яніння останньої, у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні гаражу, стоячи навпроти потерпілої, усвідомлюючи силу свого удару, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілої, діючи умисно, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс не менше трьох ударів долонею правої руки в область голови ОСОБА_12 , внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала, вдарившись при цьому потилицею об бетонну підлогу гаражу. Після чого продовжуючи свої дії, ОСОБА_10 наніс не менше одного удару ногою в область лівої гомілки ОСОБА_12 , яка сиділа на підлозі та, розуміючи, що ОСОБА_12 знаходиться в безпорадному стані та не може чинити опір, ОСОБА_10 продовжив свої дії та наніс останній ще не менше 17 ударів руками та ногами в область голови, тулуба, рук та ніг, чим завдав останній наступні тілесні ушкодження: синці, садна та забійні рани на обличчі, крововиливи у м`які покриви голови; синці, садна на руках та ногах; забійна рана на лівій гомілці; крововилив в підшкірно-жирову клітковину лівої гомілки; перелом з відділенням внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки; перелом з відділенням зовнішньої лівої малогомілкової кістки (відкриті переломи кісток лівої гомілки). За тяжкістю тілесних ушкоджень травма лівої гомілки у вигляді забійних ран на рівні внутрішньої та зовнішньої кісточок та переломів внутрішньої та зовнішньої кісточок має ознаки середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, за ознакою тривалості розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України скасувати закривши кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді; в іншій частині вирок змінити у зв`язку з суворістю призначеного покарання, призначивши за ч. 3 ст. 135 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити остаточне покарання 4 роки позбавлення волі; зменшити розміри моральної шкоди на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд І інстанції в порушення вимог закону, надав подвійну і суперечливу кваліфікацію одним і тим самим діям обвинуваченого, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як було застосовано ч. 2 ст. 146 КК України, яка не підлягала застосуванню у даному кримінальному провадженні; зазначив, що мотивуючи наявність умислу у нього на позбавлення Куракіної волі суд безпідставно зазначив, що він розумів, що потерпіла у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями не мала можливості самостійно здійснити будь-які активні дії, щоб рухатися та відкрити металеві ворота гаража; суд не врахував той факт, що саме по собі спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості з мотивів неприязних стосунків не може бути свідченням спроб обвинуваченого подолати опір потерпілої для позбавлення її волі; вважає, що призначаючи йому покарання суд належнимчином не врахував тяжкість вчиненого злочину, який в частині настання смерті єзлочином вчиненим з необережності, те що він не бажав настання смерті потерпілої, одразу по приїзду карети швидкої медичної допомоги він визнав свою вину у скоєному і надав слідству відомості про фактичне місце смерті особи та інші обставини події, а також ті обставини, що він працює, раніше не судимий, його відношення до вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, які пом`якшують покарання відповідно до частини 1 статті 66 КК України, а саме - щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; надання медичної та іншої допомоги потерпілій безпосередньо після виявлення ознак загрози життю потерпілої та необґрунтовано призначив одне з максимально можливих покарань, передбачених в санкції ч. 3 ст. 135 КК України.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 просили вирок змінити, призначивши обвинуваченому остаточне покарання у виді максимального позбавлення волі із примусовим лікування від алкогольної та наркотичної залежності, не скасовувати арешт автомобіля, т.я. він є забезпеченням цивільного позову, стягнути моральну шкоду в повному обсязі по 500 000 грн. кожній потерпілій; стягнути матеріальну шкоду в повному обсязі - 79 462 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянти послалися на те, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_15 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених правопорушень та особі обвинуваченого; на думку потерпілих стороною обвинувачення умисно, з метою мінімізації покарання було не вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки незаконне позбавлення волі призвело до смерті потерпілої, що є тяжкими наслідками та його дії мають кваліфікуватися за ч. 3 ст. 146 КК України, а покарання за ч. 1 ст. 122 КК України з врахуванням кількості тілесних ушкоджень, способу їх нанесення, мало б бути призначено у виді максимального строку 3 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 135 КК України обвинуваченому мало б бути призначено максимальна міра покарання - 8 років позбавлення волі; потерпілі вказали, що судом не враховані такі обтяжуючі обставини, як: вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, щодо особи з якою перебував у сімейних або близьких відносинах, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, негативна поведінка обвинуваченого, який систематично застосовував до потерпілої силу та безпідставно враховані такі пом`якшуючі обставини, як визнання вини і щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Також потерпілі вважають, що судом безпідставно не стягнута з обвинуваченого в повному обсязі моральна шкода, оскільки вони зазнали глибоких страждань втратою близької людини - дочки та онуки, що підтверджується висновком соціально-психологічного дослідження №190096-18 від 19.06.2018р., який містить оцінку розміру моральних страждань і в якому обґрунтований розмір компенсації за перенесену моральну шкоду; також судом безпідставно не стягнута матеріальна шкода в повному обсязі, оскільки витрати майнового характеру пов`язані безпосередньо з убивством єдиної доньки, онуки, матері, з розглядом справи, процесом доказування та виконанням процесуальних обов`язків сторони у даному провадженні.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпілі наводячи відповідні обґрунтування, просили її залишити без задоволення.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілих обвинувачений просив відмовити в її задоволенні посилаючись на необґрунтованість її доводів та невідповідність ст. 396,409,420 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілих та заперечили проти задоволення скарги обвинуваченого, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілих, думку прокурора ОСОБА_16 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілих та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви і підстави його ухвалення.
З вироку вбачається, що судом не в повній мірі дотримані вказані вимоги закону.
Згідно із нормами ст. 409 КПК України серед підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є такі підстави як : невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо : висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
За приписами п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення; статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Як вбачається з вироку суду, при формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, судом допущені істотні порушення зазначених вище вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, згідно викладеного у вироку обвинувачення, кримінальні правопорушення в яких обвинувачується ОСОБА_10 вчинені в період часу з 23 год. 30 листопада 2017 року до 1 год. також 30 листопада 2017 року.
Такий же час вчинення інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень зазначений і в обвинувальному акті.
Разом з тим, встановлений судом час нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а саме з 23 год. 30 листопада 2017 року спростовується доказами зібраними у справі на які суд послався у вироку.
Так, з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_12 була виявлена зі слідами побоїв вранці 30.11.2017р.
Свідок ОСОБА_18 - фельдшер швидкої допомоги показав, що здійснив виїзд за викликом приблизно о 7 год.57 хв. 30 листопада 2017 року і оглядав труп ОСОБА_12 , що підтверджується карткою реєстрації викликів «Швидка медична допомога», згідно якої зафіксований виклик 30.11.2017р. о 7 год.47 хв.
Згідно протоколу огляду місця події та протоколу огляду трупу ОСОБА_12 огляд проводився 30.11.2017р. в період часу з 9год. до 11год.10 хв.
Сукупність вищенаведених доказів спростовує висновки суду 1 інстанції про встановлений час вчинення ОСОБА_10 інкримінованих дій, а необхідність встановлення точного часу вчинення кримінального правопорушення є відповідно до ст. 91 КПК України обов`язковою умовою у кримінальному провадженні, що підлягає доказуванню.
Враховуючи те, що невідповідність встановленого часу вчинення інкримінованих Янишевському дій фактичним обставинам кримінального провадження, допущена як судом 1 інстанції, так і органом досудового розслідування, про що свідчить обвинувальний акт, апеляційний суд позбавлений можливості усунути допущені у провадженні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду в ході якого слід ретельно дослідити обставини щодо часу вчинення обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень встановивши у відповідності до вимог ст.91 КПК України час їх вчинення.
Також, на думку колегії суддів, під час нового розгляду суду слід ретельно перевірити доводи апеляційної скарги потерпілих щодо невірного встановлення ступеню тяжкості заподіяних ОСОБА_12 тілесних ушкоджень з врахуванням наслідків ушкодження організму від переохолодження згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого і потерпілих, які не погоджуються з розміром стягнутої моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявністю її вини.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з вироку суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих та визначаючи її розмір, в достатній мірі не врахував ступінь моральних страждань, які зазнали потерпілі у зв`язку з втратою дочки та онуки, і на думку колегії суддів, стягнув суму, яка є явно несправедливою, оскільки не відповідає характеру та обсягу заподіяних потерпілим страждань.
Якщо при новому розгляді кримінального провадження вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому дій буде доведена у тому ж обсязі, то стягнута сума моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. кожній потерпілій, є недостатньою для відшкодування моральної шкоди потерпілим.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зменшення суми стягнення моральної шкоди є необґрунтованими з вищенаведених підстав.
За таких обставин, враховуючи те, що судом порушені зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, вирок суду у відповідності до вимог ст.370 КПК України не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді 1 інстанції, під час якого слід усунути наведені у даній ухвалі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, перевірити інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, як потерпілих, так і обвинуваченого, і, в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року щодо ОСОБА_19 - скасувати.
Призначити новий розгляд в суді 1 інстанції.
Судді __________________ ____________________ _____________________