ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1682/20 Справа № 204/7891/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0001634,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 11 серпня 2019 року близько 20 год. спільно з не встановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, знаходився поблизу буд. АДРЕСА_2 , де на ґрунті неприязних відносин виник конфлікт з не знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який переріс у бійку, в ході якої у ОСОБА_12 та не встановленої особи виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .
Реалізуючи даний намір, ОСОБА_13 , діючи умисно, не встановленим в ході досудового розслідування предметом, наніс не менше одного удару в область тім`яно-скроневої області ліворуч потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив останньому відповідно висновку судово-медичної експертизи № 2930е від 20 вересня 2019 року тілесне ушкодження у вигляді забійної рани тім`яно-скроневої області ліворуч, яке спричинено від механічної дії тупого твердого предмету, можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, та яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В ході вказаної бійки в неї втрутився ОСОБА_11 , при цьому у ОСОБА_12 та не встановленої особи, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .
Знаходячись на місці події, ОСОБА_13 та не встановлена в ході досудового розслідування особа, діючи з прямим умислом, наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в область лобної ділянки праворуч та правої скроневої ділянки, спричинивши тим самим останньому, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1583/840-Е від 13 вересня 2019 року, тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобній ділянці праворуч, ділянки осадження шкірних покровів у правій скроневій ділянці з розповсюдженням на зовнішній край очниці та нижню повіку ока і виличну ділянку.
В цей же час не встановлена особа, з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, нанесла один удар не встановленим в ході досудового розслідування предметом, схожим на фрагмент металевої труби, в область лівої тім`яної ділянки, спричинивши тим самим останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1583/840-Е від 13.09.2019 року, тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в лівій тім`яній ділянці, масивного розшаровуючого крововиливу з вираженими реактивними змінами та негативною реакцією Перлса у товщі м`яких покривних тканин голови в лівій тім`яній ділянці у проекції забійної рани, вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, вогнищевих інфільруючих крововиливів з вираженими реактивними змінами та негативною реакцією Перлса у товщі м`яких мозкових оболонок, поодиноких периваскулярних мікрогеморагій периваскулярних хрогеморагій у товщі мозкової речовини лівої потиличної частки, ознак набряку речовини головного мозку.
Із вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_11 був госпіталізований до К3 «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова», де відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1583/840-Е о 08:20 год. 13.08.2019 року настала його смерть внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у товщі м`яких мозкових оболонок та у речовині головного мозку, з вдавленим переломом лівої тім`яної кістки.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1583/937-Е від 08.10.2019 року, при експертизі трупа виявлено: закрита черепно-мозкова травма - забійна рана в лівій тім`яній ділянці з вмістом заліза і кремнію (згідно даних судово-рентгено- ілуоресцентного дослідження шматка шкіри з раною), садно в лобній ділянці праворуч, ділянка осадження шкірних покровів у правій скроневій ділянці з розповсюдженням на зовнішній край очниці та нижню повіку ока і виличну ділянку; масивний розшаровуючий крововилив з вираженими реактивними змінами та негативною реакцією Перлса у товщі м`яких покривних тканин голови в лівій тім`яній ділянці у проекції забійної рани, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, вогнищеві інфільруючі крововиливи з вираженими реактивними змінами та негативною реакцією Перлса у товщі м`яких мозкових оболонок, поодинокі периваскулярні мікрогеморагії у товщі мозкової речовини лівої потиличної частки, ознаки набряку речовини головного мозку. Враховуючи характер, локалізацію, механізм утворення вищезазначених тілесних ушкоджень, всі вони у сукупності у вигляді закритої черепно-мозкової травми відносяться до Тяжких тілесних ушкоджень (згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995) та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 1 (одного) місяця арешту;
- за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 12 серпня 2019 року.
Вирішено долю речових доказів.

Захисник ОСОБА_7 не погодився з даним вироком. В апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує, що ні досудовим слідством ні в ході судового розгляду не встановлено умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 з боку ОСОБА_6 та не встановлено, що саме від дій останнього потерпілому ОСОБА_11 спричинені умисні тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер. Висновок суду ґрунтується на сумнівних показах потерпілого ОСОБА_10 , який неодноразово в ході досудового слідства та судового розгляду змінював покази про обставини спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень його батькові ОСОБА_11 . Дані свідчення вважає сумнівними та спрямованими на обмовляння ОСОБА_14 з мотивів помсти.
Зазначає, що покази ОСОБА_6 повністю підтверджуються показами свідка ОСОБА_15 який пояснив, що ОСОБА_6 у ході конфлікту та бійки боровся тільки з ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 до них не підходив, а був у стороні на відстані. А тілесні ушкодження ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_16 , а саме він наніс металевою трубою удар по голові ОСОБА_11 .
Слідством не було конкретизовано механізм нанесення тілесних ушкоджень як загиблому так і потерпілому ОСОБА_17 , окремо кожним з учасників - ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .
Суд не звернув уваги, що потерпілий ОСОБА_10 надавав пояснення, які містять протиріччя, прийнявши до уваги покази останнього у суді, з огляду на те, що ОСОБА_10 , будучи попереджений судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, під присягою пояснив такі розбіжності тим, що він давав показання наступного дня після отримання ним тілесних ушкоджень, перебуваючи у важкому стані, пов`язаному з погіршенням стану здоров`я, тому міг помилятися.
Вказує, що ніі в ході досудового слідства, ні судового розгляду по даним фактам не було допитано ОСОБА_20 - який є тестем ОСОБА_10 , та який також разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 переслідували на автомобілі ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та
ОСОБА_23 ході судового розгляду не було встановлено, яка тяжкість тілесних ушкоджень була спричинена саме ОСОБА_6 , а зазначено лише, що відповідно висновку судово - медичної експертизи № 1583/840-Е від 13.09.2019 року, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобній ділянці праворуч, ділянки осадження шкірних покровів у правій скроневій ділянці з розповсюдженням на зовнішній край очниці та нижню повіку ока і виличну ділянку. Вказані тілесні ушкодження до наступного часу не розмежовані та не спростовані сумніви, що в сукупності з іншими тілесними ушкодженнями, вони відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , про що сторона захисту звертала увагу суду в ході судового розгляду.
В ході досудового та судового слідства не встановлено, що саме від інкримінованих ОСОБА_6 спричинених тілесних ушкоджень могла наступити смерть ОСОБА_11 , а саме від тілесних ушкоджень у вигляді: садна в лобній ділянці праворуч, ділянки осадження шкірних покровів у правій скроневій ділянці з розповсюдженням на зовнішній край очниці та нижню повіку ока і виличну ділянку.
Не встановлено наявність умислу у ОСОБА_6 на спричинення тілесних ушкоджень ні ОСОБА_11 ні ОСОБА_10 , та не встановлено умислу у ОСОБА_6 на спричинення умисних тілесних ушкоджень у тому числі групою осіб. Також не було доведено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_24 вчинили злочин передбачений ст. 121 КК України, саме в групі осіб.
Сторона захисту вважає, що з метою встановлення усіх розбіжностей та встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які інкриміновані ОСОБА_6 , необхідно проведення комплексній судово-медичній експертизи, а також з метою встановлення, що саме від дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_22 спричинені умисні тяжкі тілесні ушкодження від яких останій помер.
На думку захисника, судом першої інстанції не встановлені усі факти у тому числі ступень тяжкості тілесних ушкоджень які інкримінують ОСОБА_6 , а саме не проведена комплексна судово-медична експертиза для з`ясування ступеню тяжкості тілесних ушкоджень які інкримінуються ОСОБА_6 , не допитано свідка ОСОБА_20 , залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що вказує на неповноту судового розгляду, також в подальшому виникає невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_8 просить вказаний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Повторно дослідити висновок експерта №1583/840-Е від 13.09.2019 року, висновок експерта №1008-МК від 28.10.2019 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2019 року за участю свідка ОСОБА_21 , протокол пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 12.08.2019 року, протокол слідчого експерименту від 21.08.2019 року з потерпілим ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту від 02.10.2019 року з потерпілим ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту від 13.08.2019 року за участю свідка ОСОБА_15 , протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 , від 16.09.2019 року.
Вважає, що висновки суду, викладені вироку, містять істотні суперечності, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість обвинуваченого саме у скоєнні інкримінованого йому злочину, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і за наведених нижче обставин, висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 121 КК України є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.
Суд належним чином не перевірив всі наявні докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності та не надав їм належної оцінки, не звернув увагу на однобокість та неповноту досудового розслідування та внаслідок хибного встановлення фактичних обставин справи, дійшов передчасного висновку про те, що досліджені в судовому засіданні докази доводять факт спричинення ОСОБА_14 тілесних загиблому, та наявність в нього прямого умислу спільного з умислом особи, матеріали якої виділені в окреме провадження.
При ухваленні вироку ОСОБА_14 суд першої інстанції, не дотримався вимог ст. 94 КПК України, не правильно та упереджено оцінив свідчення потрепілого ОСОБА_10 з приводу їх достовірності та достатності, а всі сумніви, які випливали з його свідчень в порушення ст. 62 Конституції, трактував проти обвинуваченого.
Вказує, що в ході судового розгляду було допитано свідка ОСОБА_15 , який дав суду свідчення, що чітко бачив, як удар загиблому наносив ОСОБА_16 , а ОСОБА_25 не наносив потерпілому жодного удару, та не давав жодних вказівок ОСОБА_26 допомогти в бійці чи вдарити загиблого.
Окрім іншого, в судових дебатах, сторона захисту наголошувала, що формулювання обвинувачення про наявність спільного умислу у ОСОБА_14 та ОСОБА_27 щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_28 , не є спроможними, бо нанесення ударів кулаком по обличчю ОСОБА_14 , не підтверджено належними доказами.
В ході судового засідання, ні з досліджених матеріалів, ні з показів свідків чи потерпілого, не було доведено, що ОСОБА_19 та ОСОБА_29 вчинили злочин передбачений ст. 121 КК України, саме в групі осіб.
Прокурор в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, у виді одного року обмеження волі, за ч. 2 ст.121 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

При ухваленні нового вироку за результатом розгляду апеляційної скарги вирішити долю речових доказів наступним чином: фрагмент металевої труби залишити на зберіганні у кімнаті для зберігання речових доказів Чечелівського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області до прийняття рішення у виділеному кримінальному провадженні, долю інших речових доказів просить вирішити відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України.

Вважає, що визначене судом покарання є недостатнім для виправлення ОСОБА_6 оскільки при цьому не реалізовуватиметься мета покарання - попередження скоєння нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, схильними до їх вчинення, які усвідомлюватимуть, що за скоєння подібних тяжких та зухвалих злочинів, вони можуть розраховувати на більш м`яке покарання.

Визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України, не прийнявши до уваги що ОСОБА_6 суспільно корисною працею не займався, вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, при цьому щирого каяття не проявив, що свідчить про те, що останній не усвідомив скоєне, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не встав, суд необґрунтовано визначив йому надмірно м`яку міру покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді одного місяця арешту, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді семи років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

Крім цього, слід взяти до уваги відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин, а також той факт, що вчинення останнім зазначеного кримінального правопорушення призвело до незворотних наслідків, що настали в результаті злочину - смерті людини.

Зазначає, що скільки в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001634 матеріали відносно невстановленої особи - іншого співучасника злочину були виділені в окреме кримінальне провадження, у якому станом на теперішній час не прийнято кінцеве рішення, збереження речового доказу, саме фрагменту металевої труби, має значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню, у виділеному кримінальному провадженні. У зв`язку з чим долю речового доказу, а саме фрагменту металевої труби, необхідно залишити на зберіганні у кімнаті для зберігання речових доказів Чечелівського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області до прийняття рішення у виділеному кримінальному провадженні.

На апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 прокурором були подані заперечення, в яких він просив апеляційні вимоги сторони захисту залишити без задоволення.
Вважає, що суд при ухваленні вироку правильно застосував вимоги КПК, повно та всебічно з`ясував обставини кримінального провадження, встановив істину у справі, забезпечив права і законні інтереси учасників кримінального провадження, законно і обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі. Разом з тим, всі обставини, на які посилається адвокат в своїй апеляційній скарзі, не є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а зводяться виключно до незгоди сторони захисту з висновками, до яких обґрунтовано прийшов суд після дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні та оцінки як доводів сторони обвинувачення, так і доводів сторони захисту.

На думку прокурора, обставини, викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції в оцінці наведених стороною захисту обставин, та жодним чином не свідчать про неповноту судового розгляду чи істотні порушення норм КПК України.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 просив також залишити без задоволення, та дослідити в ході судового розгляду докази, перелічені захисником, а також дослідити акт судово-медичного дослідження № 1583 від 12.09.2019 року, висновок експерта №1583/840-Е від 13.09.2019 року (арк. 133-138 т.1 кримінального провадження), висновок експерта №1008-МК від 28.10.2019 року (арк. 176-182 т.1 кримінального провадження), висновок експерта №1583/937-Е від 08.10.2019 року (арк. 224-228 т.1 кримінального провадження).

Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений та його захисники підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту та просили їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Прокурор підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, проти задоволення скарг захисників заперечував.
В судових дебатах учасники кримінального провадженні підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема:
- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;
- докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;
- мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Відповідно до обвинувального акта та вироку, ОСОБА_6 діяв узгоджено в групі з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .
Судом першої інстанції та слідством встановлено і деталізовано дії кожного з групи осіб, з посиланням на те, які були спричиненні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .
Між тим, як вбачається з формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, визнаного судом доведеним, наслідки, що настали в результаті насильства застосованого ОСОБА_6 та невстановленою особою, судом першої інстанції встановлено не було.
Мотивувальна частина вироку містить лише посилання на висновки експертного дослідження про локалізацію тілесних ушкоджень і про те, що із вказаним тілесними ушкодженнями ОСОБА_11 був госпіталізований до медичного закладу, де настала його смерть внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у товщі м`яких мозкових оболонок та у речовині головного мозку, з вдавленим переломом лівої тім`яної кістки.
Чи настала смерть потерпілого від злочинних сумісних та узгоджених дій ОСОБА_6 та невстановленої особи, висновки суду не містять.
Відповідно до вимог ст. ст. 91, 374 КПК, роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року з наступними змінами «Про виконання судами законодавства і постанов ПВС України з питань судового розгляду кримінальних справ і ухвалення вироків» - суди відповідно з вказаними нормами процесуального закону по кожній справі з достатньою повнотою повинні встановлювати час, місце, спосіб і інші обставини скоєння злочину; форму вини, направленість умислу, мотив злочину, його наслідки, характер і розмір заподіяної шкоди, і інші обставини».
Тобто саме на суд, а не орган досудового розслідування, експертний заклад, інших фахівців, покладаються процесуальним законом обов`язки встановлювати обставини вчинення злочину, настання наслідків в результаті його вчинення, тощо.
З висновків суду, викладених у вироку, не зрозуміло, чи настала смерть потерпілого ОСОБА_11 саме від злочинних дій ОСОБА_6 та невстановленої особи.
Не можна не звернути уваги на те, що органом слідства і судом встановлено, що ОСОБА_19 діяв в групі осіб під час застосування насильства щодо потерпілого ОСОБА_11 .
Дана кваліфікуюча ознака передбачає узгодженість дій винних осіб, які направляють свій злочинний умисел на досягнення однієї сумісної мети, як встановлено органом слідства і судом спричинення тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя потерпілого, які потягнуть за собою його смерть. Тому не має значення, хто саме із винних і скільки наніс ударів, від чиїх дій наступили відповідні наслідки. Суд не дотримався даних вимог і при формулюванні обвинувачення дався до надмірної деталізації характеру застосованого насильства і локалізації нанесених ударів, і н зробив висновків, про те які ж настали наслідки.
На думку колегії суддів, формулювання обвинуваченням таким чином свідчить про неповноту судового слідства і невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального правопорушення, і відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції і призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує наперед питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог процесуального закону, які стали підставою для скасування вироку суду, всебічно, повно та неупереджено дослідити доводи сторін захисту і обвинувачення, викладені в апеляційних скаргах, дати їм належну оцінку та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Колегія суддів зазначає, що при підтвердженні винуватості ОСОБА_6 в попередньому обсязі обвинувачення за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України, покарання слід призначити у межах санкцій вказаних норм кримінального закону, з урахуванням ст. ст. 50, 65 КК України.
Оскільки справа підлягає поверненню до суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, при яких скоєний злочини, їх тяжкість, про те, що встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, колегія вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних зобов`язань. Тому колегія вважає за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою до 05 листопада 2020 року.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407,409,412,419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області ОСОБА_30 - задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 листопада 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4