Єдиний унікальний номер судової справи 192/2045/19
Номер провадження 1-кп/201/268/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 05 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000545 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із неповною середньої освітою, офіційно не працевлаштованого, який має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_2 разом із потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Далі, у вказані дату та час та у вказаному місці між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих несприятливих відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , перебуваючи в зальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , не маючи на меті наміру на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та вчинення умисного вбивства, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_7 , та не бажаючи їх настання, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з необережності, проявив злочинну недбалість та стоячи обличчям до потерпілого та діючи умисно, зі значною силою наніс три удари кулаком лівої руки в праву частину обличчя потерпілого, від яких ОСОБА_7 втратив рівновагу та з положення стоячи з прискоренням впав на тверде покриття підлоги у зазначеній кімнаті та вдарився правою тім`яна-потиличною частиною голови об підлогу. Внаслідок падіння ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми (крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови в тім`яна-потиличній ділянці праворуч, забій головного мозку в ділянці полюса правої скроневої частки, крововилив під твердою мозковою оболонкою в проекції правої півкулі у середній та задній черепних ямках, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою), яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 о ІНФОРМАЦІЯ_4 годині 00 хвилин ОСОБА_7 помер в реанімаційному відділенні КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова. Смерть ОСОБА_7 настала від внутрішньочерепної травми у вигляді забою головного мозку та крововиливів під мозкові оболонки, клінічний перебіг якої ускладнився набряком головного мозку.

Дії ОСОБА_5 , які виразилися у вчиненні вбивства через необережність кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Саме таке формулювання обвинувачення із визначеною правовою кваліфікацією, визнано судом доведеним у наслідок ґрунтовного та змістовного дослідження усього обсягу наданих доказів сторонами кримінального провадження, аналіз яких і підтвердив обставини події, встановленні судом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 119 КК України визнав частково та суду показав, що потерпілий ОСОБА_7 його звідний брат, з яким у нього склалися хороші стосунки. Свідка ОСОБА_8 також знає, оскільки вона була дівчиною ОСОБА_7 , відносин із нею не підтримував.

Зазначив, що 03 вересня 2019 року він знаходився у центрі с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, де відпочивав після роботи із своїми друзями, потерпілим ОСОБА_7 та його дівчиною ОСОБА_8 , з якими разом випивали горілку. Через деякий час він відправив ОСОБА_7 додому, оскільки той був у стані сильного алкогольного сп`яніння, а сам залишився відпочивати. В той же день, приблизно о 22 годині він із ОСОБА_8 повернувся до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, ОСОБА_7 вдома не було. Через деякий час ОСОБА_7 повернувся додому і став стукати та вибивати вікна, був дуже п`яний та не міг триматися на ногах. Він вийшов на подвір`я та зробив йому зауваження. Далі, вони зайшли до будинку, де між ними виник конфлікт на цьому підґрунті та розпочалася бійка. При цьому, потерпілий першим наніс йому удар кулаком в обличчя, на що він наніс два удари кулаком в ліву частину обличчя потерпілого, після чого останній заспокоївся та самостійно сів у крісло. Вони з ним розмовляли, а потім потерпілий впав з крісла на підлогу обличчям вперед. Після чого, він ліг спати, а прокинувшись зранку побачив ОСОБА_7 , який лежав на спині та хрипів, на лівій частини обличчя у нього була гематома. Далі, він викликав швидку медичну допомогу та супроводжував потерпілого до реанімаційного відділення лікарні, куди його вже не пустили. Потім повернувся додому й повідомив сестру про те, що трапилось. Через деякий час був затриманий працівниками поліції. При цьому, зазначив, що ОСОБА_7 постійно ходив побитий, а також стверджував, що у той день до їх конфлікту вже бачив на обличчі потерпілого тілесні ушкодження у вигляді рани, але не зміг описати цю рану і та місце її розташування.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив такі свої покази під час проведення із ним за дорученням суду слідчого експерименту 14 травня 2020 року, уточнивши, що ОСОБА_7 падав у крісло не від його ударів, а тому, що знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а також стверджував, що останній на підлогу не падав. Вказав, що підлога у зальній кімнаті дерев`яна та вкрита паласом і на час проведення слідчого експерименту покриття підлоги не змінилося. При цьому, додав, що після конфлікту він ліг спати та не спостерігав за потерпілим, однак чув, як той вставав та падав у крісло та бився головою о стіну, тому він попросив ОСОБА_8 підкласти ОСОБА_7 подушку. Натомість, ОСОБА_5 не зміг пояснити чому він зробив саме такі висновки щодо падінь потерпілого, адже особисто цього не бачив. Зранку наступного дня, прокинувшись виявив потерпілого лежачим на спині на підлозі.

В подальшому під час судового розгляду після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_5 змінив свої покази та висунув нову версію подій та стверджував, що 03 вересня 2019 року він спочатку знаходився у центрі села із ОСОБА_7 , який вживав алкогольні напої та знаходився у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_9 вказав, що він не вживав в той день алкогольні напої та повернувся за місцем свого мешкання один, а свідок ОСОБА_8 вже знаходилася у будинку. Він ліг спати та прокинувся від стуків у вікна, відкрив двері та побачив п`яного ОСОБА_7 , який зайшов до будинку та у зальній кімнаті, нічого не кажучи, накинувся на нього з ударами. У відповідь він також наніс потерпілому декілька ударів в обличчя, однак ОСОБА_7 від його ударів не падав. З ним все було в порядку, на голові та обличчі крові не було. Після цього, він ліг спати та не бачив потерпілого, але чув, як останній виходив з будинку, а потім повертався, при цьому, падав та бився головою об стіл, однак пояснити чому він зробив саме такі висновки про падіння ОСОБА_7 , яких він особисто не бачив, не зміг. Додав, що просив ОСОБА_8 підкласти подушку ОСОБА_7 , щоб він проспався. Зранку наступного дня, він став будити потерпілого, однак той лише хрипів. Тоді він викликав лікарів та ОСОБА_7 відвезли до реанімаційного відділення лікарні, куди його вже не пустили.

Так, виходячи із показів обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній підтверджує, що дійсно у зазначений час та місці між ним та потерпілим ОСОБА_7 у присутності свідка ОСОБА_8 мав місце конфлікт, під час якого обвинувачений наніс потерпілому декілька ударів кулаком в обличчя. Також ОСОБА_5 у судовому засіданні під час його допиту не заперечував, що у той день разом із потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 вживав алкогольні напої, а тому суд приймає в цій частині його свідчення до уваги.

Проте, обвинувачений, хоча і не заперечував, що наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_7 в обличчя, але наполягав на тому, що у такий спосіб лише захищався від нападу потерпілого, який спровокував його на конфлікт та першим наніс удар, а також стверджував, що ОСОБА_7 не падав від його ударів на підлогу, а сів у крісло і вже після цього падав через стан сильного алкогольного сп`яніння, в якому знаходився.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що померлий ОСОБА_7 його рідний син, з яким у нього були добрі стосунки. З обвинуваченим ОСОБА_5 у нього також добрі стосунки, він є його пасинком та звідним братом ОСОБА_7 , з яким вони росли разом. 02 вересня 2019 року приблизно о 17 годині він покинув місце свого мешкання - будинок буд. АДРЕСА_2 . Повернувся додому вже 04 вересня 2019 року вранці приблизно о 08 годині. Коли прийшов додому побачив на підлозі свого сина ОСОБА_7 , який лежав на спині, був без свідомості та тяжко дихав, поряд із ним у будинку перебували обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Через деякий час приїхала швидка медична допомога та забрали ОСОБА_7 до лікарні. В подальшому він дізнався, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виник конфлікт у результаті чого між ними відбулася бійка, але подробиці цього конфлікту та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому йому невідомі. Очевидцем цих подій він не був. В подальшому його син ОСОБА_7 помер у лікарні, не приходячи до тями. Додав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляє. Просив суд обвинуваченого ОСОБА_5 суворо не карати.

Так, виходячи із показів потерпілого ОСОБА_10 встановлено, що останній хоча і не був очевидцем подій, проте підтвердив, що 04 вересня 2019 року зранку за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , виявив свого сина ОСОБА_7 лежачим на спині на підлозі без свідомості. При цьому, у будинку знаходився обвинувачений ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_8 , зі слів яких він дізнався, що між обвинуваченим та потерпілим відбулася бійка.

А отже, такі покази потерпілого ОСОБА_10 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. При цьому, не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_10 у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено, об`єктивних та переконливих доводів, з яких би свідок давав неправдиві покази або обмовляв обвинуваченого ОСОБА_9 , тим більше, що померлий ОСОБА_7 є рідним сином потерпілого, а ОСОБА_9 - його пасинок, якого він виховував з дитинства та просив суд суворо не карати.

В судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_8 показала, що потерпілий ОСОБА_7 її хлопець, з яким вона за життя зустрічалася. Обвинуваченого ОСОБА_5 знає, він звідний брат ОСОБА_7 , з яким вона перебуває у нормальних дружніх відносинах. 03 вересня 2019 року вона разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебувала у центрі с. Сурсько-Михайлівка, де вони разом вживали горілку. Через деякий час, вони разом повернулись до дому за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись вдома, у зальній кімнаті будинку ввечері, більш точний час не пам`ятає, між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт через те, що ОСОБА_7 не бажав, щоб вона залишалася у будинку та наполягав на тому, щоб вона пішла до себе додому, але вона відмовилась. Після чого, потерпілий вийшов з будинку, а обвинувачений зачинив двері. Через приблизно 10 хвилин ОСОБА_7 повернувся та почав стукати у двері. ОСОБА_5 відчинив двері потерпілому, вони зайшли у будинок й почали сперечатися. У результаті цих сперечань розпочалася бійка, при цьому, ОСОБА_5 першим наніс удар потерпілому, на що той теж наніс удар обвинуваченому. Далі, ОСОБА_5 наніс кулаком лівої руки приблизно три удари в ліву частину обличчя ОСОБА_7 , а далі ще один удар кулаком в обличчя потерпілого справа, від цих ударів останній впав на дерев`яну підлогу, вдарившись об неї головою і більше не вставав. Після чого, вона та ОСОБА_5 лягли спати, а ОСОБА_7 продовжував лежати на підлозі. Наступного дня, зранку приблизно о 08 годині вона прокинулася та побачила, що потерпілий знаходився у тому ж положенні на підлозі без свідомості та хрипів. Після чого вони викликали швидку медичну допомогу та ОСОБА_7 забрали до лікарні, де він в подальшому помер. Також стверджувала, що до того, як між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_7 виник конфлікт та бійка, у останнього жодних пошкоджень на обличчі та голові вона не бачила.

При цьому, під час допиту свідка ОСОБА_8 , остання вказала, що надані нею покази щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому під час проведення за її участі на досудовому розслідуванні слідчих експериментів, не в повній мірі відповідають тому механізму спричинення тілесних ушкоджень, про який вона вказала у суді, адже вона на той час не зосередилася та переплутала частину обличчя та голови ОСОБА_7 , куди ОСОБА_11 наніс удари та місце їх розташування. На теперішній час вона відновила події того дня, і може вказати механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

В подальшому ОСОБА_8 уточнила свої покази щодо механізму спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому під час проведення за її участі слідчого експерименту за дорученням суду 02 червня 2020 року, під час якого вказала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стояли обличчям один до одного у зальній кімнаті будинку, при цьому, обвинувачений наніс потерпілому три удари кулаком лівої руки у праву частину обличчя останнього, від яких він впав на праву сторону тіла, вдарившись головою об дерев`яну підлогу та засопів. Додала, що після того, як ОСОБА_7 впав на підлогу положення його тіла не змінювалося. А також зазначила, що 03 вересня 2019 року у день спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та на час проведення слідчого експерименту 02 червня 2020 року покриття підлоги дерев`яне і не змінювалося.

Отже, виходячи з уточнених показів свідка ОСОБА_12 встановлено, що 03 вересня 2019 року за місцем мешкання обвинуваченого та потерпілого за адресою: АДРЕСА_2 у зальній кімнаті між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт, під час якого обвинувачений стоячи обличчям до обличчя потерпілого, наніс останньому три удари кулаком лівої руки у праву частину обличчя та голови, від яких ОСОБА_13 впав та вдарився головою об дерев`яну підлогу, положення останнього після падіння не змінювалося.

Такі покази свідка ОСОБА_8 щодо механізму спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього узгоджуються із висновками судово-медичної експертизи № 1831/997-Е від 28 жовтня 2019 року та повторної судово-медичної експертизи № 1831/391-Ед від 13 серпня 2020 року, відповідно до яких експерт не виключає можливості спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді внутрішночерепної травми за умов вказаних свідком під час проведення слідчого експерименту за участі останньої 24 жовтня 2019 року та 02 червня 2020 року, тобто при падінні з положення стоячи з прискоренням та послідуючим ударом головою об розповсюджену тверду поверхню.

Також, із показів свідка ОСОБА_8 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 03 вересня 2019 року разом із свідком та потерпілим ОСОБА_7 вживали алкогольні напої горілку, що узгоджується із показами самого обвинуваченого, наданими ним у судовому засіданні під час його допиту на початку судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Більш того, свідок ОСОБА_8 спростувала версію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень голови до початку їх конфлікту та нанесення ударів.

А отже, такі покази свідка ОСОБА_8 щодо обставин та механізму спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та факту знаходження ОСОБА_5 у день подій 03 вересня 2019 року у стані алкогольного сп`яніння визнані судом достовірними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. При цьому, не довіряти показанням свідка ОСОБА_8 у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено, об`єктивних та переконливих доводів, з яких би свідок давав неправдиві покази або обмовляв обвинуваченого ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 підтвердив висновки проведених ним судово-медичних експертиз № 1831/958-Е від 21 жовтня 2019 року та № 1831/997-Е від 28 жовтня 2019 року за фактом смерті ОСОБА_7 , відповідно до яких при експертизі трупа останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді у вигляді внутрішньочерепної травми ( крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови в тім`яно-потиличній ділянці праворуч, забій головного мозку в ділянці полюса правої скроневої частки, крововилив під твердою мозковою оболонкою в проекції правої півкулі у середній та задній черепних ямках, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою).

При цьому, експерт акцентував увагу на тому, що у даному випадку виявлені на трупі ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми вірогідно отримані останнім при падінні з положення стоячи з прискоренням та послідуючим ударом головою об розповсюджену поверхню та стверджував, що забій головного мозку виключає можливість отримання такої травми від удару.

Також вказав, що у даному випадку не має суттєвого зазначення якою саме рукою правою чи лівою був нанесений удар та в яку частину обличчя, важливим є надання прискорення та падіння потерпілого з положення стоячи з послідуючим ударом головою об розповсюджену поверхню, у тому числі, і підлогу. При цьому, найбільш вірогідним є те, що потерпілий вдарився правою тім`яною частиною голови.

В подальшому під час додаткового допиту судово-медичного експерта ОСОБА_14 , останній вказав, що за його участі слідчим проведені слідчі експерименти 14 травня 2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та 02 червня 2020 року за участю свідка ОСОБА_8 , під час проведення яких зазначені особи вказали на механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Додав, що за результатами проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 для надання відповіді щодо найвірогіднійшого механізму спричинення тілесних ушкоджень за умов на які вказали останні слід проводити повторну судово-медичну експертизу. При цьому, отриманих під час проведення слідчих експериментів вихідних даних для проведення такої експертизи достатньо.

Окрім показів потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_8 , судово-медичного експерта ОСОБА_14 , вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.

Із витягу з кримінального провадження № 0000545 встановлено, що до Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшла заява про вчинене кримінальне правопорушення. Відомості за заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2019 року, із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України, яка під час судового розгляду була змінена стороною обвинувачення на ч.1 ст.119 КК України.

З протоколу огляду місця події від 04 вересня 2019 року та додатку до нього у вигляді фото таблиці встановлено, що слідчим СВ Солонянського ВП ДВП в присутності понятих та за участю власника володіння ОСОБА_10 проведено огляд подвір`я та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого на нижній частині дерев`яного столу та у його підніжжі, на кріслі, на подушці виявлені нашарування речовини червоно-бурого кольору, з яких за допомогою ватного тампону зроблені відповідні змиви та поміщені до паперових конвертів № 1, 2, 3.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 05 вересня 2019 року та додатку до нього у вигляді фото таблиці встановлено, що слідчим Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_15 , в присутності понятих в приміщенні буд. АДРЕСА_2 проведений слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_8 , під час якого остання вказала механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , зокрема, зазначила, що 03 вересня 2019 року ОСОБА_5 наніс чотири удари кулаком в область голови потерпілого, від яких останній впав на підлогу .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24 жовтня 2019 року та додатку до нього у вигляді фото таблиці встановлено, що слідчим Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , в присутності понятих та за участю судово-медичного експерта ОСОБА_17 в приміщенні КЗ Дніпровський обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР проведений слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_8 , під час якого остання вказала механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , зокрема, зазначила, що 03 вересня 2019 року ОСОБА_5 наніс три удари кулаком в праву частину голови потерпілого, та один останній удар кулаком в ліву область голови потерпілого, від яких останній впав та вдарився головою об підлогу.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2019 року та додатку до нього у вигляді фото таблиці встановлено, що слідчим Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , в присутності понятих та захисника ОСОБА_4 в приміщенні Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проведений слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_5 , під час якого останній показав про обставини та механізм нанесення ним під час конфлікту тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 03 вересня 2019 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , зокрема, показав, що наніс не менше чотирьох ударів лівою рукою у праву та ліву частину обличчя потерпілого.

В подальшому під час судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що не давав таких свідчень під час проведення з ним у присутності його захисника ОСОБА_4 слідчого експерименту. При цьому, так і не зміг навести об`єктивних причин за яких він підписав протокол проведення цієї слідчої (розшукової) дії та не висловив жодних заперечень та зауважень щодо відомостей, зафіксованих у цьому протоколі.

Відповідно до висновку експерта КЗ Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи ДОР від 21 жовтня 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи № 1831/958-Е по кримінальному провадженню № 0000545 встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми ( крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови в тім`яно-потиличній ділянці праворуч, забій головного мозку в ділянці полюса правої скроневої частки, крововилив під твердою мозковою оболонкою в проекції правої півкулі у середній та задній черепних ямках, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою) та саден в проекції обох колінних суглобів, що спричинені прижиттєво, задовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), відповідно до механізму удару та удару-тертя.

Внутрішньочерепна травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Садна в проекції обох колінних суглобів відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень і не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_7 настала від внутрішньочерепної травми в вигляді забою головного мозку та про крововиливів під мозковою оболонки, клінічний перебіг якої ускладнився набряком головного мозку, що підтверджується даним судово-медичної експертизи трупа.

Морфологічний характер тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, не виключають можливості їх спричинення при падінні з положень стоячи.

З висновку експерта КЗ Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи ДОР від 24 жовтня 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи № 1831/997-Е по кримінальному провадженню № 0000545 встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми ( крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови в тім`яно-потиличній ділянці праворуч, забій головного мозку в ділянці полюса правої скроневої частки, крововилив під твердою мозковою оболонкою в проекції правої півкулі у середній та задній черепних ямках, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою) та саден в проекції обох колінних суглобів, що спричинені прижиттєво, задовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), відповідно до механізму удару та удару-тертя. Внутрішньочерепна травма ймовірно спричинена при падінні з положення стоячи з прискоренням та послідуючим ударом головою об розповсюджену поверхню.

Морфологічний характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, а саме внутрішньочерепної травми, не виключає можливість їх спричинення за умов вказаних свідком ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 24 жовтня 2019 року, тобто при падінні з положення сточи з прискоренням та послідуючим ударом головою об розповсюджену поверхню.

З метою перевірки та уточнення показів обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та механізму послідуючого падіння останнього на підлогу із відображенням контактуючої поверхні судом за клопотанням сторони обвинувачення органу досудового розслідування в порядку ст. 333 КПК України надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, а саме слідчого експерименту за участю обвинуваченого та свідка.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 14 травня 2020 року та додатку до нього у вигляді відеозапису, встановлено, що слідчим Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , в присутності понятих, захисника ОСОБА_4 та за участю судово-медичного експерта ОСОБА_14 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 проведений слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , під час якого останній показав про обставини та механізм нанесення ударів потерпілому ОСОБА_7 , зокрема, вказав, що 03 вересня 2019 року, перебуваючи у зальній кімнаті цього будинку, під час конфлікту з його зведеним братом ОСОБА_7 , останній перший наніс йому удар, після чого він наніс декілька ударів потерпілому кулаком правої руки в ліву частину обличчя, при цьому, ОСОБА_7 постійно тримався на ногах і не падав від його ударів, а далі сів у крісло та тільки після цього впав, оскільки був у стані алкогольного сп`яніння.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 02 червня 2020 року та додатку до нього у вигляді відеозапису встановлено, що слідчим Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , в присутності понятих, захисника ОСОБА_4 та за участю судово-медичного експерта ОСОБА_14 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 проведений слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_8 , під час якого остання показала про обставини та механізм спричинення обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , зокрема, вказала, що 03 вересня 2019 року у зальній кімнаті цього будинку між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_5 наніс три удари кулаком лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_7 , від яких останній впав на праву частину тіла й вдарився головою об дерев`яну підлогу.

Під час розгляду даного кримінального провадження з метою уточнення механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , від яких настала смерть останнього, за клопотанням сторони обвинувачення та з урахуванням позиції сторони захисту щодо необхідності проведення додаткової судово-медичної експертизи, судом призначено відповідну додаткову судово-медичну експертизу за результатами проведених за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 слідчих експериментів.

Так, з висновку експерта КЗ Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи ДОР від 04 серпня 2020 року за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи № 1831/391-Ед по кримінальному провадженню № 0000545 встановлено, що морфологічний характер та локалізація тілесних ушкоджень виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_7 у вигляді внутрішньочерепної травми ( крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови в тім`яно-потиличній ділянці праворуч, забій головного мозку в ділянці полюса правої скроневої частки, крововилив під твердою мозковою оболонкою в проекції правої півкулі у середній та задній черепних ямках, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою) не виключає можливості їх спричинення за умов вказаних свідком ОСОБА_8 під час слідчого експерименту за її участі від 02 червня 2020 року, тобто при падінні з положення стоячи з прискоренням та послідуючим ударом головою об розповсюджену тверду поверхню.

При цьому, виходячи із зазначеного висновку експерта тілесні ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_7 у вигляді внутрішньочерепної травми ( крововилив у товщі м`яких покривних тканин голови в тім`яно-потиличній ділянці праворуч, забій головного мозку в ділянці полюса правої скроневої частки, крововилив під твердою мозковою оболонкою в проекції правої півкулі у середній та задній черепних ямках, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою) не могли бути спричинені за механізмом, на який вказує обвинувачений ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту за його участі 14 травня 2020 року.

Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_8 , судово-медичного експерта ОСОБА_14 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

При цьому, визнаючи доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння вбивства з необережності потерпілого ОСОБА_7 та механізм нанесення обвинуваченим ударів, від яких потерпілий впав та вдарився головою об дерев`яну підлогу, отримавши внутрішньочерепну травму, від якої в подальшому настала його смерть, суд, насамперед виходить із встановлених під час судового розгляду обставин та проаналізованих показів свідка ОСОБА_8 , яка була безпосереднім очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілим та подальшим нанесенням ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , зазначила механізм їх спричинення обвинуваченим, зокрема, як останній наніс три удари кулаком в праву частину обличчя потерпілого, від яких останній впав та вдарився головою об дерев`яну підлогу, що в повній мірі узгоджується із дослідженими висновками судово-медичних експертиз, а тому суд приймає такі свідчення до уваги.

За таких обставин, у суду відсутні жодні сумніви щодо правильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України.

При цьому, суд не приймає до уваги висунуті під час судового розгляду численні версії обвинуваченого щодо отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень до моменту виникнення між ними конфлікту та бійки за місцем мешкання, щодо отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у зальній кімнаті та поза її межами внаслідок самостійних неодноразових падінь потерпілого через знаходження останнього у стані сильного алкогольного сп`яніння, який при цьому, бився головою то об стіну, то об інші предмети, адже, по-перше, такі версії обвинуваченого виключають одна одну, по-друге, ОСОБА_5 стверджував, що особисто не бачив, як потерпілий падав у будинку та поза його межами, оскільки весь час спав і не спостерігав за ОСОБА_7 , натомість, не зміг навести жодних об`єктивних доводів, з яких він зробив висновки про падіння потерпілого, яких він не бачив, по-третє, такі покази обвинуваченого спростовуються показами свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що жодних тілесних ушкоджень на обличчі та голові потерпілого ОСОБА_7 до конфлікту та бійки із ОСОБА_5 вона не бачила, а також стверджувала, що ОСОБА_5 стоячи обличчям до обличчя потерпілого наніс останньому три удари кулаком в область обличчя, від яких останній впав та вдарився головою об підлогу, відразу ж захрипів і більше не вставав.

Більш того, покази обвинуваченого ОСОБА_5 щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень не від його ударів, а внаслідок самостійних падінь з крісла, надані ним під час проведення слідчого експерименту за його участю повністю спростовуються висновком додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якого за умов механізму, на який вказує ОСОБА_5 , тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, виявлені у потерпілого, не могли бути спричинені.

Окрім цього, критично суд відноситься і до доводів обвинуваченого ОСОБА_5 щодо провокування бійки саме ОСОБА_7 та нанесення потерпілим першим йому удару, оскільки такі покази обвинуваченого спростовуються показами свідка ОСОБА_8 , яка чітко вказала, що ОСОБА_5 першим наніс удар потерпілому.

Разом із цим, суд відкидає і доводи обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно того, що у день подій 03 вересня 2019 року він не вживав алкогольні напої горілку із потерпілим та свідком ОСОБА_8 незадовго до конфлікту, адже такі покази обвинуваченого спростовуються показами ОСОБА_8 , яка підтвердила, що у той день вони всі разом і вона, і ОСОБА_7 і ОСОБА_5 відпочивали та вживали алкогольні напої, і до речі, такі покази свідка повністю узгоджуються із показами самого ОСОБА_5 , наданими ним у судовому засіданні під час його допиту, при цьому, останній так і не зміг навести об`єктивних причин за умов яких змінив покази.

Отже, з урахуванням наведеного, зважаючи на постійні зміни обвинуваченим ОСОБА_5 своїх показів та висунуті під час судового розгляду численні різні версії щодо обставин та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 без жодних об`єктивних обґрунтувань причин такої зміни показів, суд вважає таку позицію ОСОБА_5 обраним способом захисту, а такі покази надуманими і такими, що надані останнім з метою ведення суду в оману, переслідуючи мету уникнення покарання.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 , дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, оскільки він своїми діями вчинив вбивство через необережність, в результаті якого було заподіяно смерть ОСОБА_7 , а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, але в результаті якого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 в порядку ст. 89 КК України не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та неврологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується із посередньої сторони.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, насамперед, враховує підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, отже відповідно до Конституції України людина, її життя і здоров`я, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а статтею 27 Конституції України передбачено невід`ємне право на життя кожної людини в Україні, де ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, та його захищення є обов`язком держави.

При цьому, Кримінальний кодекс України захищає життя людини, незалежно від її соціального стану, національності, громадянства, віку стану здоров`я, суспільно-моральної характеристики та інших ознак.

Суспільно-небезпечним наслідком вбивства є настання незворотної смерті потерпілого.

При цьому, суд не може залишити поза увагою, що обвинувачений ОСОБА_5 протягом судового розгляду свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення фактично не визнав та заперечував, що саме від його дій потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього, намагаючись створити у суду уяву, що нібито потерпілий, будучи у стані сильного алкогольного сп`яніння самостійно падав у приміщенні будинку та поза його межами, внаслідок чого і отримав тілесні ушкодження, від яких помер, що, з урахуванням встановлених судом обставин, є з боку обвинуваченого цинічним намаганням уникнути повноти відповідальності за вчинений злочин.

Таким чином, під час судового розгляду обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення останнім кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із ступеню тяжкості вчиненого злочину та враховує його підвищену суспільну небезпеку, а також обставину, що обтяжує покарання останнього, наведені вище, особу обвинуваченого та відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_5 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Під час досудового розслідування відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05 вересня 2019 року встановлено, що ОСОБА_5 був затриманий 05 вересня 2019 року.

На підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2019 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 вересня 2019 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» необхідно залишити без змін.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

- зразки змивів речовини червоно-бурого кольору на трьох ватних тампонах в трьох паперових конвертах, які відповідно до квитанції № 000234 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений, судові витрати відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 вересня 2019 року, при цьому, в строк призначеного останньому покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» - залишити без змін.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- зразки змивів речовини червоно-бурого кольору на трьох ватних тампонах в трьох паперових конвертах, які відповідно до квитанції № 000234 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1