Ухвала

7 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 242/556/18
провадження № 51 651 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року щодо нього

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000529,
встановив:
3 липня 2020 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам

пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 5 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду ОСОБА_4 направив доповнену касаційну скаргу проте приписів ст. 427 КПКне дотримався та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Проте, посилаючись на незаконність вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року та ухвали Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року ОСОБА_4 не вказує в чому конкретно полягають порушення вимог закону при розгляді судами першої та апеляційної інстанцій кримінального провадження щодо нього, які б відповідно до положень

ст. 438 КПК були підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень,

а також належним чином не обґрунтовує своїх доводів в цій частині.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга засудженого не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності

з положеннями ст. 436 КПКщодо повноважень суду касаційної інстанції

за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї документами підлягає поверненню.
Враховуючи викладене і керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3