Справа №549/482/20
Провадження №1-кп/549/79/20
ВИРОК
Іменем України

15 грудня 2020 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи кримінальне провадження №0000121 від 21.09.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вирлівка Драбівського району Черкаської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не працює, освіта професійно-технічна, на утриманні неповнолітніх дітей немає, на військовому обліку не перебуває, раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

установив:

Відповідно до обвинувального акта 21.09.2020 року близько 05 години 40 хв., точного часу слідством не встановлено, на автошляху Р-60 «Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин», 222 км. + 800м., гр. ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ, моделі 208 D, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , на підставі запису у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, рухаючись із швидкістю 70 км/год, по маршруту «Лохвиця Пирятин», порушив: п.11.3 Правил дорожнього руху України (далі по тексту-ПДР), відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу та п.10.1 ПДР, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Створюючи цим загрозу безпеці дорожнього руху, рухаючись по автодорозі Р-60 «Кролівець-Конотоп-Ромни-Пирятин», 222 км. + 800м., неподалік с. Курінька Чорнухинського району Полтавської області, в напрямку м. Пирятин Полтавської області, нехтуючи ПДР, в порушення п. 10.1, п.11.3 ПДР, не впорався з керуванням виїхавши на ліву смугу руху (зустрічну), де здійснив лобове зіткнення з автомобілем марки DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по власній смузі у напрямку м. Лохвиця Полтавської області.
В результаті даних порушень ПДР, наслідком яких стала дорожньо-транспортна пригода, у водія транспортного засобу DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 177 від 19.11.2020 року виявлено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 790 від 30.10.2020 року, встановлено: в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки MERCEDES-BENZ, моделі 208 D, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності з вимогами п.п.10.1., 11,3, Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
В умовах згаданої пригоди водій автомобіля марки MERCEDES-BENZ, моделі 208 D, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , мав технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , шляхом виконання ним вимог п.п.10.1., 11.3. Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України .
Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні вину в скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини скоєння ним кримінального правопорушення як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування відмовився та суду пояснив, що дійсно 21.09.2020 року близько 05 години ранку, на автошляху Р-60 «Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин», керуючи технічно-справним транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ заснув за кермом та допустив лобове зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, в результаті чого у водія автомобіля DAEWOO LANOS утворились тілесні ушкодження. Вказав, що збитки потерпілому ОСОБА_5 ним не відшкодовані на даний момент, зазначивши, що по мірі можливості він буде їх відшкодовувати.
Потерпілий ОСОБА_5 , в судовому засіданні також не оспорював фактичних обставин провадження, які викладені в обвинувальному акті , пояснив суду, що дійсно 21.09.2020 року близько шостої години ранку керував автомобілем DAEWOO LANOS на автошляху Р-60 «Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин». Під час руху він помітив, що на смугу, по якій він рухався, раптово виїхав автомобіль марки MERCEDES-BENZ. Потерпілий намагався з`їхати вправо щоб уникнути зіткнення, але цього зробити не вдалося і відбулося лобове зіткнення, після чого він втратив свідомість. Прийшов до свідомості вже в кареті швидкої допомоги. ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений ні разу його не провідав в лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні, та збитки ОСОБА_4 йому не відшкодовані.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд знаходить їх достатніми та істинними.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів, які характерезують обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами провадження.

Вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що дії, передбачені ч.1 ст.286 КК України, кваліфікуються як нетяжкий злочин; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на даний час офіційно не працевлаштований, не одружений, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю, за якою здійснює догляд, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Лохвицької РДА від 25.11.2020 року, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
В досудовій доповіді, складеній органом пробації 14.12.2020 року, вказано, що ОСОБА_4 має низькі ризики небезпеки для суспільства та вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без застосування до нього покарання пов`язаного з позбавленням волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

На підставі викладеного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає покарання у вигляді обмеження волі, яке слід обрати в межах санкції ч.1 ст.286 КК України наближене до мінімального, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас, суд вважає недоцільним призначення обвинуваченому ОСОБА_4 інших видів покарання, передбачених санкцією ч.1 ст.286 КК України, а саме: у вигляді штрафу та виправних робіт, оскільки він не працевлаштований, у нього відсутні будь-які джерела доходу; покарання у вигляді арешту не буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів.

При цьому, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, думки прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, та думки потерпілого, який просив призначити покарання в межах санкції ч.1 ст 286 КК України, суд вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд вважає, що застосування в даному випадку до обвинуваченого іспитового строку в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на нього більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та сприятиме отриманню потерпілим відшкодування завданих збитків, які обвинуваченим на даний час не відшкодовані.

Також судом враховано положення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що "призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів". Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження скоєння ним нових злочинів.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.

Керуючись ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому у вигляді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати: за проведення інженерно транспортної експертизи № 788 від 30.10.2020 - 1634 грн. 50 коп., за проведення інженерно транспортної експертизи № 789 від 29.10.2020 - 1634 грн. 50 коп.; за проведення інженерно транспортної експертизи № 790 від 30.10.2020 - 980 грн. 70 коп.
Скасувати арешт на загальний легковий вантажопасажирський автомобіль марки Mersedes-bens 208d, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, власником якого є ОСОБА_8 , легковий автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , сірого кольору, власником якого є ОСОБА_5 , поліс №АР/8504510 від 31.08.2020, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року .
Після набрання вироком суду законної сили речові докази: загальний легковий вантажопасажирський автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі 208 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, який належить ОСОБА_8 повернути фактичному користувачу ОСОБА_4 , легковий автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , сірого кольору, повернути власнику ОСОБА_5 , поліс № АР/8504510 від 31.08.2020; тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_7 від 12.08.2020 повернути власнику ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 , повернути власникам.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Чорнухинський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України .

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1