В И Р О К
Іменем України

02.09.2020 року м.Мостиська

єун 448/150/19
провадження №1-кп/448/31/20
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження за №0000638, внесені до ЄРДР 12 листопада 2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Судова Вишня, Мостиського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого в ПП «БУДРЕМСТАНДАРТ», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

учасники справи:
прокурорка ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
його захисник адвокат ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що 05.05.2018 року близько 18:15 год., ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, вчинив конфлікт із потерпілим ОСОБА_5 , в ході якого наніс останньому один удар лопатою по голові та декілька ударів лопатою по тілу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, гематоми тім`яної ділянки голови, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також синець та садно в ділянці лівого плечового суглобу, синець та садно на лівому плечі, синець та садно на грудях ліворуч, синець на боковій поверхні живота ліворуч, синець та садно в ділянці лівої клубової кістки, синець на передній поверхні грудей праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину не визнав та заперечив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що проживає по сусідству з потерпілим ОСОБА_5 . Зазначив, що 05.05.2018 року, у вечірній час прибирав біля свого господарства. В подальшому до нього підійшов потерпілий з братом та спровокували конфлікт. В ході конфлікту потерпілий почав кидати у нього каміння, а брат потерпілого стріляти з пістолета в його сторону. Налякавшись вказаних подій він побіг до свого господарства, однак потерпілий його наздогнав та почав бити по різних ділянках тіла металевою трубою. Згодом він забіг до свого господарства, де перебувала його дружина, яка і викликала працівників поліції. Стверджував, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому не завдавав, в тому числі і лопатою по голові, як зазначав потерпілий. Йому не відомо звідки могли дані тілесні ушкодження взятись на тілі потерпілого. Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заперечує в повному обсязі, просив у задоволенні такого відмовити з огляду на те, що на його думку такий безпідставний.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_6 просив виправдати його підзахисного, оскільки стороною обвинувачення не було доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 , своєї вини у вчиненому, його вина повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим проживає по сусідству та перебуває у неприязних відносинах. Так, 05.05.2018 року, у вечірній час перебував у гаражі з братом. Коли вийшов з гаража то до нього підбіг обвинувачений та без жодних попереджень почави завдавати йому удари лопатою в різні ділянки тіла, в тому числі і в ділянку голови. При цьому брат побіг до будинку та взяв травматичний пістолет з наміром його захистити. Стверджував, що від ударів обвинуваченого намагався захищатись металевою трубою, якою і прикривався. Зазначив, що йому не відомо з приводу чого у обвинуваченого виникла до нього неприязнь. Він, потерпілий, жодних тілесних ушкоджень обвинуваченому не завдавав. З приводу вказаного конфлікту він змушений був звертатись в медичний заклад за допомогою. Більше нічого з даного приводу повідомити не може. Підтримує в повному обсязі заявлений ним позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , брата потерпілого, який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та пояснив, що в травні місяці 2018 року, у вечірній час перебував з братом у своєму господарстві, зокрема у гаражі. Коли брат вийшов з гаражу, то до нього підбіг обвинувачений та почав безпричинно завдавати лопатою удари по тілу, зокрема і в ділянку голови, від яких брат повалився на землю. Він в цей час побіг до хати та взяв травматичний пістолет, оскільки хотів «відігнати» обвинуваченого від брата. З приводу вказаного конфлікту брат був змушений провести деякий час в медичному закладі, оскільки погано себе почував.

Аналогічними поясненнями ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні надала аналогічні покази як і свідок ОСОБА_8 про обставини побиття 05.05.2018 року, у вечірній час обвинуваченим ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 у його господарстві.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні та пояснила, що 05.05.2018 року перебувала в полі. Прийшовши додому, вона дізналась що сусід ОСОБА_3 побив її сина ОСОБА_11 . Зазначила, що після побиття обвинуваченим сина такий звертався в медичний заклад за допомогою, оскільки погано себе почував. Вказувала, що її не відомо, чи обвинувачений мав якісь тілесні ушкодження від конфлікту з її сином.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні та пояснила, що 05.05.2018 року перебувала на вулиці та розмовляла по телефону. Бачила як обвинувачений маючи в руках якийсь предмет схожий на лопату з дружиною біг до господарства потерпілого. Зазначила, що самого конфлікту вона не бачила. Про такий їй стало відомо від сусідів. Вказувала на те, що потерпілий з обвинуваченим неодноразово конфліктували. Більше нічого з даного приводу повідомити не може.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та пояснив, що 05.05.2018 року, під вечір приїхав до господарства потерпілого. Заходячи на подвір`я потерпілого бачив як обвинувачений бив такого лопатою по голові. Від ударів, їх було декілька (2-3) потерпілий повалився на землю. Конфлікт був нетривалим. В подальшому викликав швидку, оскільки потерпілому було погано.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та пояснив, що 05.05.2018 року в медичний заклад надійшло телефонне повідомлення про черепну - мозкову травму особи, як згодом стало відомо потерпілого ОСОБА_5 .. Зазначив, що при огляді потерпілого у такого були множинні рани на різних ділянках тіла, в тому числі і на голові. Після вказаного огляду потерпілого було скеровано на лікування у Мостиську КЦРЛ.

Судом детально, повно та всебічно досліджено всі докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема:
- дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 21.11.2018 року;

- висновок експерта №97/2018 року від 07.05.2018 року, з якого відомо що при судово-медичному огляді та згідно медичної документації у громадянина ОСОБА_5 , 1984р.н., виявлені такі тілесні ушкодження: струс головного мозку, «гематому» тім`яної ділянки голови, синець та садно в ділянці лівого плечового суглобу, синець та садно на лівому плечі, синець та садно на грудях ліворуч, синець на боковій поверхні живота ліворуч, синець та садно в ділянці лівої клубової кістки, синець на передній поверхні грудей праворуч, усього сім місць прикладання сили. Вказані ушкодження утворились від дії тупого предмету (предметів), могли виникнути 05.05.2018 року. Струс головного мозку і «гематома» тім`яної ділянки голови відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синці і садна на тулубі і лівому плечі відносяться до легкого тілесного ушкодження.

- даними протоколів проведення слідчих експериментів від 17.08.2018 року; від 20.08.2018 року та від 15.10.2018 року і фототаблицями до таких;

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч.1 ст.1 КК України).

Завданням кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При розгляді вказаного обвинувального акту в суді, судом всім учасникам провадження було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема були допитані всі заявлені свідки та вирішені заявлені клопотання.

При цьому суд вказує, що винність ОСОБА_3 , за ч.2 ст.125 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують винність обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів.

Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення стороною захисту, під час судового розгляду суду не надано.

Доказів, котрі б спростовували обставини обвинувачення, а саме нанесення обвинуваченим потерпілому удару лопатою по голові та отримання тілесних ушкоджень потерпілим через такі дії обвинуваченого, сторона захисту суду не навела, факт завдання виявлених тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим підтвердили в ході судового розгляду свідки, показання яких сторона захисту ґрунтовно та переконливо не спростувала.

Заперечення своєї провини обвинуваченим ОСОБА_3 , в скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку та твердження останнього, що він не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілому, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Надаючи зібраним по справі доказам оцінку, суд вважає, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , є недостовірними, оскільки суперечать зібраним по справі доказам і розцінюються лише як спосіб уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

З приводу показів свідка ОСОБА_15 , суд зазначає, що остання підтвердила факт наявності конфлікту-перепалки між обвинуваченим та потерпілим, що мав місце ввечері 05 травня 2018 року, між тим до показань свідка ОСОБА_15 , яка є дружиною обвинуваченого, в частині спричинення її чоловіку тілесних ушкоджень потерпілим, суд відноситься критично і вважає їх надуманими, приймає як спосіб захисту, спрямований на допомогу для ухилення від відповідальності за скоєне її чоловіка, оскільки вони спростовуються вищенаведеними об`єктивними доказами, а вона є заінтересованою особою, крім того її сім`я тривалий час знаходиться в неприязних стосунках з сім`єю потерпілого, що могло вплинути на об`єктивність її свідчень в суді.

Щодо наданих стороною захисту, як доказів невинуватості ОСОБА_3 , у вчиненні даного кримінального правопорушення, висновків експертів №177/18 від 07.05.2018 року та №223/2018 від 05.09.2018 року, з яких відомо у громадянина ОСОБА_3 було встановлено відламковий перелом нігтьової фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням та з крововиливом у м`які тканини, то суд такі не бере до уваги у якості доказів, оскільки вважає їх такими, що вони не встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, оскільки такі висновки знаходяться в матеріалах іншого кримінального провадження, що згідно відомостей наданих прокурором було закрито слідчим на стадії проведення досудового слідства.

Згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи вищеописані досліджені в судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинної дії.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Окрім того, згідно показів сторін кримінального провадження та свідків між потерпілим та обвинуваченим останнім часом склались, неприязні стосунки, які могли сприяти побиттю.

Суд вважає за необхідним навести, що судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що передбачено ч.1 ст.337 КПК України.

В силу вимог ст.ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд знаходить доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також переконаний у правильності юридичної кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, котре згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те що такий раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні чотирьох неповнолітній дітей, відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, також враховуючи відсутність з боку обвинуваченого розкаяння, а також те, що обвинувачений, ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження в суді, не вчиняв дії, направлені на відшкодування шкоди потерпілому, його стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, враховуючи думку, висловлену потерпілим та прокуроркою щодо призначення обвинуваченому покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.69 КК України, суд не вбачає.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 , вини у вчиненні кримінального проступку є правом останнього, а тому і не може бути підставою для призначення йому більш суворішого покарання, про що неодноразово у своїх рішеннях зазначав Верховний Суд.

Потерпілий ОСОБА_5 , заявив цивільний позов до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вирішуючи заявлений цивільний позов суд виходить з наступного.

Згідно з висновок експерта №97/2018 року від 07.05.2018 року у громадянина ОСОБА_5 , 1984р.н., виявлені такі тілесні ушкодження: струс головного мозку, «гематому» тім`яної ділянки голови, синець та садно в ділянці лівого плечового суглобу, синець та садно на лівому плечі, синець та садно на грудях ліворуч, синець на боковій поверхні живота ліворуч, синець та садно в ділянці лівої клубової кістки, синець на передній поверхні грудей праворуч, усього сім місць прикладання сили. Вказані ушкодження утворились від дії тупого предмету (предметів), могли виникнути 05.05.2018 року. Струс головного мозку і «гематома» тім`яної ділянки голови відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синці і садна на тулубі і лівому плечі відносяться до легкого тілесного ушкодження.

За змістом ч.1 ст.128 КПК України особа, якій злочином завдано майнової та/або немайнової (моральної) шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною першою ст.129 КПК України визначений обов`язок суду розв`язати цивільний позов у випадку ухвалення обвинувального вироку шляхом задоволення цивільного позову повністю або частково чи відмови в позові в залежності від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу вимог п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, заподіяної злочином, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та такий повинен підтверджуватися, зокрема належними та допустимими доказами.

Відповідно до норм матеріального права України шкода може бути спричинена як матеріальна, так і моральна, тягар доказування розміру якої покладено на потерпілого.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

З урахуванням наведених норм права та враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 , було завдано шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_5 , і така шкода спричинена з вини відповідача ОСОБА_3 , то суд покладає на останнього обов`язок відшкодувати завдані потерпілому матеріальні збитки.

Зважаючи на документальне підтвердження витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 , яка підтверджується відповідною квитанцією, і те, що сума таких витрат обвинуваченим ОСОБА_3 , не відшкодована, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 , в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 , 328 гривень майнової шкоди необхідно задовольнити в заявлених ним межах.

Разом з тим, відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд також враховує положення Постанови Пленуму ВСУ за №4 від 31.03.1995р., зокрема п.4, який встановлює, що відповідно до вимог ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а також п.9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи ступінь моральних та фізичних страждань у зв`язку з заподіянням потерпілому ОСОБА_5 , легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тривалість перебування його на стаціонарному лікуванні з приводу тілесних ушкоджень, подальше амбулаторне лікування, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, порушення нормального життєвого укладу потерпілого та його сім`ї, виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 , слід стягнути в користь потерпілого ОСОБА_5 , 3500 грн., за заподіяну моральну шкоду, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 328 (триста двадцять вісім) гривень матеріальної шкоди та 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень моральної шкоди, а всього шкоди на загальну суму 3828 (три тисячі вісімсот двадцять вісім) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 , відмовити.
Зобов`язати ОСОБА_3 , сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання документу про сплату штрафу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , не застосовувався та такий не застосовувати до набранням вироку законної сили.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею в нарадчій кімнаті 02.09.2020 року.