Справа № 200/2546/19
Провадження №1-кс/932/6381/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , у залі суду, в м. Дніпрі, розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , по кримінальному провадженні №0001526 від 30.05.2017, про арешт майна -
В С Т А Н О В И В:
19.11.2020 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого слідчий просить накласти арешт на об`єкт нерухомості який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Салакунова Мукаша, 23г, а саме автостоянка яка складається з вартової літ А-1, площею 15,3 кв.м; ганок літ.а; навісу Б; навісу В; навісу Д; навісу Е; навісу Є; туалету літ.Г; огорожі №№1-5; мостіння 1.
Клопотання мотивує тим, що відбулось незаконне заволодіння автостоянкою за адресою: м. Дніпро, вул. Салакунова Мукаша, 23г. Тому існують ризики, визначені частинами 1 та 11 ст.170 КПК України, що є підставою накладення арешту на майно.
Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
За клопотанням слідчого справа розглянута у порядку передбаченому ч. 2 ст. 172 КПК України.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.
Розглянувши клопотання, дослідивши надані до нього додатки, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Так встановлено, що 30.05.2017 до СВ Шевченківського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , самоуправно, всупереч установленому законом порядку, вчинила дії, правомірність яких оспорюється. Зазначені відомості були внесені до ЄРДР 30.05.2017 під №0001526, з попередньою кваліфікацією ч.2 ст. 364 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2008 у справі №8/146-08, за фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 визнано право власності на об`єкт нерухомості автостоянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з вартової, ганку, навісів, туалету, огорожі та мостіння.
Однак, невстановлені особи, в супереч встановленому законом порядку, заволоділи вказаним майном.
Зокрема до Реєстру внесено відомості про погашення запису Реєстру щодо права власності на вказане нерухоме майно.
Незаконність такого запису встановлено наказом Міністерсва Юстиції України від 17.08.2020 №610/7 яким зобов`язано уповноважений орган вилучити вказаний запис про погашення.
Із інформації з Реєстру станом на 02.11.2020 вбачається поновлення запису про право власності на об`єкт за ОСОБА_5 .
Крім того, до Реєстру внесено запис про об`єкт нерухомості за тією ж адресою, під номером 23а, а також про зміну власників щодо цього об`єкту.
Протиправність реєстрацій права власності на об`єкт під номером 23а підтверджується тим, що первинна реєстрація права власності на такий об`єкт здійснена на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі №200/7824/15-ц. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення скасовано Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016.
Та обставина, що об`єкти під номерами 23г та 23а є одним об`єктом підтверджується зокрема протоколом огляду з додатками.
На підставі викладеного, приходжу до висновку, що вказане нерухоме майно було об`єктом кримінально протиправних дій, право власності на яке може бути набуте кримінально протиправним шляхом, тобто вказаний об`єкт нерухомості відповідає критеріям ст.98 КПК України, є речовим доказом, вказане майно може бути незаконно відчужене тобто необхідно зберегти цей речовий доказ саме шляхом накладення на нього арешту на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з позбавленням права на відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Що стосується вимоги слідчого про заборону користуватися об`єкт нерухомості який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вважаю, що у задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити, зважаючи на наступне.
Згідно вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Зважаючи на наведені норми закону, приходжу до висновку, що слідчий не довів та не обґрунтував наявність обставин визначених у ч. 11 ст. 170 КПК України, для застосування обмеження у вигляді заборони користування вказаним об`єктом нерухомості. Крім того, застосування такого обмеження може призвести до надмірного порушення законних прав та інтересів осіб, що не є виправданим у даному випадку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309, 369, 371, 372, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовільнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження на об`єкт нерухомості який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме автостоянка яка складається з вартової літ А-1, площею 15,3 кв.м; ганок літ.а; навісу Б; навісу В; навісу Д; навісу Е; навісу Є; туалету літ.Г; огорожі №№1-5; мостіння 1.
В іншій частин вимог клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Строк дії ухвали до її скасування у встановленому порядку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1