Справа № 367/8014/18
Провадження по справі № 1-кп/367/324/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001113 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брилівка Ставищанського р-ну Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
12.06.2018 року приблизно о 11 год. 00 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, технічно-справним автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював на ньому рух в районі буд. 79, розташованого по вул. Свято-Покровській в смт. Гостомель Київської області, виїжджав з прилеглої території, що є другорядною дорогою, відносно проїжджої частини вул. Свято-Покровської. Під`їхавши до проїжджої частини вул. Свято-Покровської в смт. Гостомель Київської обл., водій ОСОБА_5 зупинився та після чого, діючи необережно, в порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно яких : "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху", проявляючи злочинну недбалість, не враховуючи і недостатньо стежачи за дорожньою обстановкою, при виїзді з прилеглої території, що є другорядною дорогою відносно головної дороги вул. Свято-Покровської, не забезпечивши безпеку дорожнього руху перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу велосипеду «Дорожник» під керуванням ОСОБА_4 ,, який рухався по головній дорозі проїжджій частині вул. Свято-Покровській з боку центру смт. Гостомель у напрямку автодороги «Київ-Ковель» та внаслідок чого скоїв передньою лівою частиною кузову автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER» реєстраційний номер НОМЕР_1 наїзд на вказаного велосипедиста. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події велосипедисту ОСОБА_4 заподіяне тілесне ушкодження, а саме: переломи 2-4 пальців правої ступні, травматичний вивих 5 пальця, садна правого колінного суглоба, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 , вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав в повному обсязі та надав суду показання, які за своїм змістом повністю відповідають встановленим судом обставин справи, зазначених у вироку суду. Разом із тим, обвинувачений не визнав позовні вимоги потерпілого, не заперечував лише щодо задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, лише тої, яка буде документально підтверджена, щодо задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди заперечував.

Потерпілий в судовому засіданні суду пояснив, що внаслідок даної ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 2-4 пальців правої ступні, травматичного вивиху 5 пальця, саден правого колінного суглоба, та тривалий час перебував у лікарні на лікуванні, йому було проведено операцію, однак він потребує й подальшого лікування, зокрема реабілітаційного, тому просив стягнути кошти які він вже витратив на лікування та яких він ще потребує для подальшого лікування на його користь з обвинуваченого. Зазначив, що просить стягнути матеріальну шкоду з обвинуваченого в розмірі 31610,73 гривень, з яких 6500 гривень обвинувачений відшкодував добровільно. Також зазначив, що в наслідок даної ДТП та спричинення йому тілесних ушкоджень йому було завдано моральну шкоду, оскільки він вимушений відчувати біль, перенести операцію, тривалий час лікуватись та проходити реабілітацію, відчувати душевні страждання щодо цього, а тому просив стягнути на його користь з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 30000 гривень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що усі витрати пов`язані із лікуванням потерпілого здійснювала вона, обвинувачений компенсував лише 6000 гривень, зазначила, що потерпілий приблизно 2 тижні провів у лікарні, де останньому було зроблено операцію, та встановлено імпланти.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину викладеного у вироку суду підтверджується наступними дослідженими судом доказами:

- витягом з кримінального провадження № 0001113, відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені 13 червня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; ( т. 1 а.с. 71)

- протоколом огляду місця події проведеного слідчим Ірпінського СВ ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 від 13 червня 2018 року, який проводився з 10 години 30 хвилин до 10 годин 45 хвилин та ілюстративної таблиці до нього, схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.06.2018 року о 11 год. 00 хв.; (т. 1 а.с. 73-79)

- протоколом огляду місця події проведеного слідчим Ірпінського СВ ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 від 12 липня 2018 року, який проводився з 15 години 00 хвилин до 16 годин 00 хвилин та фототаблиці до нього; (т. 1 а.с. 84-88)

- висновком судово-медичної експертизи № 132/Е від 07.08.2018 року; (т. 1 а.с. 95-96)

- висновком судової інженерно-технічної експертизи № 12-1/1387 від 31.08.2018 року; (т. 1 а.с. 101-104)

- висновком судової інженерно-технічної експертизи № 12-1/1398 від 05.09.2018 року; (т. 1 а.с. 109-112)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.08.2018 року; (т. 1 а.с. 113-115)

- висновком судової автотехнічної експертизи № 12-1/2056 від 31.10.2018 року. (т. 1 а.с. 121-123)

Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд оцінює в їх сукупності за критеріями належності та допустимості. За критерієм належності, закріпленим у ст. 85 КПК України, суд вважає всі досліджені докази належними, допустимими, стабільними, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та не має підстав їм не довіряти.

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Оцінюючи досліджені докази надані стороною обвинувачення за критерієм допустимості судом встановлено наступне.

В статті 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що всі надані прокурором докази отримані у порядку, встановленому КПК України.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає безспірно встановленим те, що всі процесуальні дії по збиранню доказів по даному провадженню, які були досліджені судом, були проведені у спосіб, з дотриманням порядку і на підставах, передбачених процесуальним законом з дотриманням загальних засад кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина (п. п. 1-10 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 2, 4 та 6 ст. 246, 251, 252, 271, 273, 275 КПК України).

Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні покази обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого, свідка, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами. Вказані докази суд покладає в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_5 обвинувачення по даному кримінальному провадженню.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, скоїв злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Також судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 який раніше не судимий, пенсіонер, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується добре.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинений ним злочин відноситься відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України до необережних нетяжких злочинів, те, що злочин вчинено через злочинну недбалість, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин справи, ступеня тяжкості, обставини вчиненого злочину, і даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України (в ред. Закону № 586-VI від 24.09.2008 року).

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України та без застосування додаткового покарання.

При вирішенні цивільного позову потерпілого про відшкодування шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127, ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У судовому засіданні позивач заявлений цивільний позов у даному кримінальному провадженні підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Обвинувачений позов потерпілого не визнав в повному обсязі, оскільки вважає, що сума матеріальної шкоди повністю не підтверджена документально, а моральної шкоди потерпілому, на думку обвинуваченого, завдано не було.

У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її провини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 просив суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 31610,73 гривень, яка складається з його витрат пов`язаних з лікуванням.

Для визначення розміру матеріальної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_4 суд приймає до уваги надані позивачем оригінали чеків, надані позивачем, а саме: Квитанція № 1-2589К від 18.06.2018 року на суму 24450,00 грн. Квитанція № 1-2589К від 18.06.2018 року на суму 244,50 грн., Товарний чек № А1-ЧК-0021632 від 19.06.2018 року та фіскальний чек до нього на суму 525,25 грн., Товарний чек № А1-Чк-0740436 від 19.06.2018 року та фіскальний чек до нього на суму 4194,95 грн., Товарний чек № А1-Чк-0741552 від 21.06.2018 року на суму 70,62 грн., Рахунок на оплату № 252 від 19.06.2018 року на суму 370 грн.. Таким чином, сума матеріальної шкоди складає 29855 гривень 32 копійки.

Разом із тим, в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового слідства добровільно відшкодував потерпілому 6500 грн..

Таким чином, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 23355 гривень 32 копійки.

Позивач також пред`явив позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, яка передбачена ст. 23 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки суд вважає, що подія, яка спричинила позивачу моральну шкоду, об`єм його хвилювань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, заподіяла моральні страждання з вини відповідача ОСОБА_5 , оскільки в результаті ДТП позивач зазнав тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 судові витрати по справі за проведення експертиз, а саме: експертизи № 12-1/1387 від 31.08.2018 року 1430,00 грн., експертизи № 12-1/1398 від 05.09.2018 року 1430,00 грн., експертизи № 12-1/2056 від 31.10.2018 року 1430,00 грн., а всього в сумі 4290 гривень 00 копійок.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд не застосовує.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 369, 370-374, 394 КПК України, ЦК України, ЦПК України, КК України (в ред. Закону № 586-VI від 24.09.2008 року) суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди в сумі 23355 (двадцять три тисячі триста п`ятдесят п`ять) гривень 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 4290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень 00 копійок.

Речовий доказ по кримінальному провадженню автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити власнику.

Речовий доказ по кримінальному провадженню велосипед «Дорожник», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , - залишити власнику.

Вирок суду першої інстанції, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1