Справа № 357/9350/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2020 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні який надійшов разом із угодою про визнання винуватості, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00001503 від 30.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, водія транспортного відділення 3 зенітного ракетно-артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відносно якого запобіжний захід не обирався, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

13.10.2011 солдат ОСОБА_4 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 строком на три роки та зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта. У подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №214 від 29.11.2011 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення роти забезпечення механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №282 від 11.11.2013 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія транспортного відділення 3 зенітного ракетно-артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . У відповідності до Указу Президента України за №447/2014 від 01.05.2014 «Про заходи щодо підвищення обороноздатності держави» строк військової служби 13.10.2014 продовжено до прийняття рішення про оголошення в установленому порядку демобілізації. Також, Указом Президента України за №88/2015 від 17.05.2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» прийнято рішення про звільнення у квітні травні 2015 року із Збройних Сил України, інших військових формувань України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовців, які вислужили встановлені строки військової служби. Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою. Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, солдат ОСОБА_4 повинен був прибувати на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по б- АДРЕСА_2 о 08 год. 00 хв. з понеділка по п`ятницю. Разом з тим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 04.12.2014 о 08 год. 00 хв., діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по б- АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби. 18.09.2020 повернувся до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по б- АДРЕСА_2 , та продовжив проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини або місця служби без поважних причин тривалістю один місяць, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) злочині, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні сторони провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ними 18 вересня 2020 року.

Відповідно до вказаної угоди про визнання винуватості від 18 вересня 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 якому на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні з одного боку та підозрюваним ОСОБА_6 з іншого боку, в присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, пояснив про причини скоєння кримінального правопорушення.

Крім того, суд переконався у судовому засіданні, що сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 2(два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1(один) рік. Покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_4 розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуте в судовому засіданні і він буде мати при цьому весь обсяг прав, в тому числі допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь, просив затвердити угоду.

При цьому суд переконався, що ОСОБА_4 винуватість визнав добровільно і з розумінням того, що відмовляється від своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, угода була укладена добровільно, без будь якого примусу.

Судом роз`яснено ОСОБА_4 наслідки угоди, характер обвинувачення, конкретну міру покарання, передбачену ч. 3 ст. 407 КК України, погоджену сторонами угоди.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 472 КПК України, дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковані вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останнім наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався за відсутності підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376, 468-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 18 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001503 від 30.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1(один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя: ОСОБА_1