н/п 1-кп/766/1702/20
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу

11.11.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області колегіально у складі суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

обвинувачених: ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8

ОСОБА_9

від час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000520 від 28.11.2017 р., за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України. Так відносно останнього ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2018 р. обрано запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою», востаннє продовжений ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області строком до 28.11.2020 р.

Захисник ОСОБА_9 заявила клопотання про зміну раніше обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» на «домашній арешт», посилаючись на тривале перебування обвинуваченого під вартою, наявність у останнього зареєстрованого місяця проживання та перебування на утриманні неповнолітнього сина. Звертала увагу, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, до затримання був офіційно працевлаштованим, здійснював підприємницьку діяльність.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав захисника, просив суд клопотання задовольнити, запевнивши в можливості виконувати покладені судом обов?язки.

Прокурор вважала за необхідне продовжити раніше обраний запобіжний захід, зазначивши, що ризики, які існували на момент його обрання не зменшились, а інкриміновані обвинуваченому протиправні дії були вчинені в складі організованої групи, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши його матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 20.04.2018 р. в порядку ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2018 р. відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід «тримання під вартою», який неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 р. строком до 28.11.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принципи поваги до свободи особистості. Також згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Крім того, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, і самостійною підставою для тримання особи під вартою чинним законодавством України не визначається, а повинна враховуватися з іншими обставинами, які вказані в ст. ст. 177, 183 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 р. у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. по справі «Хайреддінов проти України».

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув?язення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно правової позиції ЄСПЛ у рішенні в справі «Харченко проти України» «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р.).

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, до затримання був офіційно працевлаштованим (здійснював підприємницьку діяльність), має зареєстроване місце проживання, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина. Крім того, розгляд кримінального провадження протягом більше ніж двох з половиною років з об`єктивних причин фактично не розпочато.

При цьому на користь звільнення свідчить відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Станом на день розгляду клопотання нових доказів на підтвердження того, що обвинувачений буде ухилятись від виконання процесуальних рішень суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином матеріали кримінального провадження не містять. Крім того, матеріали провадження містять неодноразові клопотання сторони захисту, ініційовані матір`ю обвинуваченого, про зміну раніше обраного запобіжного заходу, з яких можна дійти висновку про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимоги та практику кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, з огляду на об`єктивну тривалість судового провадження, суд, вважає недоцільним подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на іншій запобіжний захід домашній арешт, та покладання на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу «тримання під вартою» на «домашній арешт» щодо ОСОБА_7 - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсона)

у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_7 залишати житло за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на ОСОБА_7 наступні процесуальні обов`язки:

1) прибувати до суду, із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із м. Херсона без дозволу суду;

3) повідомляти суд та орган внутрішніх справ за місцем проживання про зміну місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

5) не відвідувати кафе, ресторани, їдальні та інші місця, де відпускають на розлив спиртні напої;

6) не з`являтись в громадських місцях в нетверезому стані;

Роз`яснити ОСОБА_7 , що працівники органів внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в його житло, вимагати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.

Виконання ухвали доручити Корабельному ВП ХМВ ГУНП в Херсонській області.

Строк дії ухвали до 09 січня 2021 року.

Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченому ОСОБА_7 під розпис та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсон) з під варти в залі суду негайно.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому, а також направити на адресу Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» та Корабельного ВП ХМВ ГУНП в Херсонській області для виконання.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3