Справа № 467/749/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2020 року смт.Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка у кримінальному провадженні №0000172 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України

в с т а н о в и в :

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000172 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 подала клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В клопотанні прокурор вказує, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.04.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого продовжувався слідчим суддею та спливає 23.07.2020 року.

При цьому прокурор вбачає наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме : можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, його незаконного впливу на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, прокурор вказує, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду у зв`язку з тим, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна та тяжкість можливого покарання є тим фактором, що дає підстави вважати, що він з метою уникнення покарання може змінити місце свого проживання. Можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків прокурор обґрунтовує поведінкою обвинуваченого, який заперечує обставини, на які вказують свідки та потерпілий. Ризик вчинення обвинуваченим інших злочинів, на думку прокурора, слідує з того, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу та веде антисоціальний спосіб життя, систематично вживає алкогольні напої.

Посилаючись на викладені обставини, неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, прокурор ОСОБА_5 просила продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вказуючи на свій вік та незадовільний стан здоров`я, а також заперечував свою причетність до інкримінованого злочину, вважаючи кримінальне переслідування його незаконним.

Захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вважаючи клопотання прокурора незаконним та необґрунтованим, посилався також на неможливість надання якісної правової допомоги під час окремої процесуальної дії, оскільки не має доступу до матеріалів кримінального провадження, які відкривались захиснику, призначеному на весь період кримінального провадження.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд зробив наступний висновок.

У відповідності до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.2. ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.04.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого продовжено та спливає 23.07.2020 року. Завершити розгляд кримінального провадження, що перебуває на стадії підготовчого судового засідання до цієї дати неможливо, відтак суду належить розглянути питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні клопотання суд враховує відомості про особу обвинуваченого: ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Благодатне Арбузинсього району Миколаївської області, українець, громадянин України, має середню освіту, не одружений, не працює, утриманців не має, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , зі слів обвинуваченого мав інше фактичне місце проживання в АДРЕСА_2 , однак зазначений будинок згорів.

ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акту, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло. Санкцією ч.3 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного суд погоджується з висновком про наявність заявлених прокурором ризиків. Так, указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань потерпілого та свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілим може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, суд оцінює даний ризик як реальний, оскільки ОСОБА_6 не має стабільного джерела прибутку та може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом.
Відтак, встановлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, заставу суд не визначає відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки обвинуваченому інкриміновано вчинення злочину із застосуванням насильства. Запобіжного захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику впливу на свідків, крім того, за існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід суд вважає недостатнім.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 днів, ізолювавши обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на наявних матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 314, 315, 331, 371-372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області на шістдесят днів, тобто до 13 вересня 2020 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 21.07.2020 року о 08 год. 40 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3