Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/51/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000379 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, заапеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.06.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Арзни Котайського району Республіки Вірменія, вірменин, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 26.04.2012 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
2) 20.03.2013 Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 5 років, звільненого з місць позбавлення волі 19.02.2016 у зв`язку з відбуттям покарання;
3) 24.01.2018 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та виправдано за недоведеністю його вчинення.
Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2442 грн 11 коп віднесено на рахунок держави.
Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаниим із насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою групою осіб та поєднаним з проникненням у приміщення (розбою), вчиненого за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 14.03.2019 біля 03.02 год за попередньою змовою та разом із невстановленими особами умисно, з корисливих мотивів, зайшовши на територію автомобільної заправки «Він Газ», розташованої по вул. Трипільській, 103-А в м. Сміла Черкаської області, проник через незачинені двері до операторського приміщення заправки та з метою заволодіння чужим майном здійснив напад на оператора заправки потерпілого ОСОБА_10 та погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, яке виразилось у демонстрації ножа та погрозі його застосування, а також у погрозі застосування вогнепальної зброї, примусили потерпілого ОСОБА_10 віддати кошти у сумі 750 грн, мобільний телефон марки «Nomi M2 Dual Sim Blu» вартістю 1062 грн 50 коп, а також відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «HUAWEI Y3» вартістю 1474 грн 75 коп, який лежав на столі у вказаному приміщенні, після чого з місця вчинення злочину зникли.
Виправдовуючи ОСОБА_6 ,суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що прокурором для підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) суду надано докази у вигляді показань потерпілого і свідків, процесуальних документів, висновків експертиз, речових доказів. Проте, висновок експерта № 1/402 від 26.03.2019 та протокол предявлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2019 судом визнано неналежними та недопустимими доказами по справі, а решта доказів, які визнаються допустимими (протокол прийняття заяви, протокол огляду місця події, показання потерпілого в судовому засіданні, висновок товарознавчої експертизи, показання свідків), кожен окремо та у своїй сукупності також не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та ухвалити новий вирок, якимОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.01.2018 та остаточно призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що при ухваленні виправдувального вироку районним судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а також за наявності суперечливих доказів у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Вказує і на те, що в порушення вимог ч. 4 ст. 370, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 , у мотивувальній частині вироку не навів жодних мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, якими підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Судом зазначено, що за висновками судових криміналістичних дактилоскопічних експертиз вилучені з місця події сліди пальців рук залишені не потерпілим ОСОБА_11 , один з цих слідів залишений ОСОБА_6 , другий - іншою особою. У подальшому, судом визнано недопустимими докази у вигляді висновків експерта в частині належності сліду пальця руки обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки на думку суду стороною обвинувачення не доведено те, який саме учасник кримінального провадження, коли і за яких обставин створив графічний файл із зображенням сліду пальця руки, а саме чи той слід, який був вилучений слідчим ОСОБА_12 , а не інший, наданий на дослідження експертам слідчим ОСОБА_13 .

У зв`язку з чим суд визнав недопустимим речовий доказ - слід пальця руки розмірами 16x25 мм, фотозображення якого у вигляді графічного файлу «DSC03224» міститься на оптичному носії інформації CD-R диску.

Разом з тим на думку прокурора, із вказаним твердженням суду не можна погодитися, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та матеріалам кримінального провадження.

Так, з протоколу огляду місця події встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії використовувався цифровий фотоапарат «Sony» та один слід пальця руки, що знайдений на пляшці, вилучався саме шляхом масштабного фотографування.

У подальшому, для проведення судової експертизи, на дослідження експерту надано слід папілярного узору в електронному вигляді (графічний «DSC03224») на диску CD-R, який упаковано до паперового конверта.

Однак, суд у мотивувальній частині рішення зазначає, що йому не доведено джерело походження доказу. З вказаним твердженням неможливо погодитись, тому що виготовлення самого графічного файлу є технічним процесом, а не процесуальним, крім того слідчим в протоколі огляду місця події вказано, що використовувався фотоапарат «Sony».

Також, судом вказано, що на дослідження експерту, вилучена з місця події пляшка, не направлялась. У даному випадку варто зазначити, що пляшка на дослідження не направлялась у зв`язку з тим, що сліди пальців рук, які на ній виявлено, володіють незначним ступенем стійкості та через деякий час можуть зникнути, а тому слідчим прийняло рішення їх вилучити шляхом копіювання та фотографування. Тому, для зручності проведення судової експертизи, експерту надано фотознімок сліду папілярного візерунку в електронному вигляді «DSC03224») на диску CD-R.

Крім того, питання щодо походження вказаного диску із графічним зображенням під час судового розгляду ні судом, ні сторонами не піднімалося, а вже під час виступу в судових дебатах захисником висловлено лише припущення щодо сумнівності джерела походження доказу.

У порушення вимог КПК України суд не повернувся до дослідження доказів, не призначив судову експертизу, яка б підтвердила чи спростувала ідентичність зображення з вайлу « НОМЕР_1 » роздрукованому фото № 9 в таблиці зображень, доданої до протоколу огляду місця події від 14.03.2019, на підставі якого судовий експерт прийшов до висновку, що слід пальця руки розмірами 16x25 мм - залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена па ім`я ОСОБА_6 .

Крім того, суд зазначив що з процесуальних документів судом встановлено, що ініціатором проведення експертиз була не слідча ОСОБА_12 , яка проводила огляд місця події, а слідчий ОСОБА_13 , який визнав речовими доказами пляшку і два сліди пальців рук, але не брав участі в огляді місця події.

Також, прокурор зазначає, що чинним Кримінальним процесуальним законодавством України не встановлено заборони, щодо проведення слідчих дій слідчими одного відділу поліції, яких включено керівником слідчого відділу до групи слідчих.

Крім того, суд при мотивуванні визнання недопустимим доказом протокол пред`явлення до впізнання за фотознімками послався на те, що в протоколі впізнання не зазначено за сукупністю яких ознак потерпілий може впізнати особу. Однак, на запитання слідчого потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що зможе впізнати особу «за рисами обличчя», разом з тим суд не прийняв вказане до уваги та вказав, що слідчим не з`ясовано сукупність ознак, за якими потерпілий може впізнати особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила що особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Отже, незнання потерпілим ОСОБА_10 конкретних мовних термінів щодо визначення сукупності ознак та/або прикмет людського обличчя не тягне за собою визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення до впізнання за фотознімками, оскільки потерпілий вказав, що зможе впізнати особу «за рисами обличчя».

Також, суд зазначив в мотивувальній частині рішення, що потерпілий заперечив, що він під час проведення слідчої дії упізнав когось із злочинців, але серед пред`явлених фотознімків була фотографія його знайомого, який не має відношення до справи і показав, що він не може ні стверджувати, ні заперечувати тієї обставини, що у нападі на нього брав участь обвинувачений ОСОБА_6 , тому що не запам`ятав прикмет і ознак нападника.

Однак, суд не звернув увагу, що при допиті судом ОСОБА_10 в якості потерпілого, останній постійно змінював свої показання, плутався, не давав точних відповідей на запитання суду, а також постійно притримувався єдиної лінії поведінки щодо визнання обвинуваченого невинуватим.

Непослідовні та взаємно суперечливі показання потерпілого та його явна незацікавленість в доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину судом жодним чином не взята до уваги, що виключає неупередженість суду при прийнятті рішення.

Отже прокурор вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази по справі, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, наданому стороною обвинувачення, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості. Мотиви виправдання обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_6 .

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

У своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 вказує, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.06.2020 є законним, вмотивованим і обґрунтованим та таким, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а апеляційна скарга прокурора навпаки, є необґрунтованою та не вмотивованою, а тому задоволенню не підлягає.
Заслухавши доповідача, думку прокурорів, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування.
Крім того, суду необхідно послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.
Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального та кримінального закону під час ухвалення вироку, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Всупереч вищевказаним вимогам кримінально процесуального закону, судом першої інстанції у вироку не надано ряду зібраних доказів належної юридичної оцінки.
Так, оцінюючи критично як недопустимий доказ висновки експерта в частині належності сліду пальця руки обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказує, що суду стороною обвинувачення не доведено факт того, який учасник кримінального провадження, коли і за яких обставин створив графічний файл із зображенням сліду пальця руки, а саме чи той слід, який був вилучений слідчим ОСОБА_12 , а не інший, наданий на дослідження експертам слідчим ОСОБА_13 .
Слід також зауважити, що всі свої припущення та міркування, суд першої інстанції залишив без належних висновків, викладених таким чином, що не викликали би сумніву і являлись беззаперечними.
Висновки суду про те, що джерело походження доказу є невстановленим мають характер загальних міркувань і не містять конкретних доводів, які б дали підстави ґрунтовно припускати, що слідчим ОСОБА_13 , який входив до групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні надано експерту інший графічний файл із зображенням сліду пальця руки.
Більше того, питання походження вказаного диску із графічним зображенням сліду пальця рукипід час судового слідства у кримінальному провадженні, судом першої інстанції взагалі не досліджувалося.

Крім того, оцінюючи критично як недопустимий доказ протокол предявлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2020, суд першої інстанції вказав, що у протоколі не зазначено сукупність ознак, за якими потерпілий міг впізнати особу.
Однак, як убачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2020 ознаками, за якими особа впізнала особу у протоколі зазначено: за формою обличчя, розміром очей, носа, губ, особливостями їх розташування та характерними рисами обличчя (т.2 а.с.27).
Поряд з цим, судом не зясовано підстав суттєвої зміни показань потерпілого ОСОБА_10 наданих ним на досудовому розслідуванні під час вказаної слідчої дії, зважаючи на те, що перед предявленням особи для впізнання потерпілий вказував, що може впізнати одного з невідомих, обличчя якого було відкрите, на запитання слідчого потерпілий зазначав, що зможе впізнати особу за рисами обличчя.
Тобто, зазначеним доказам судом першої інстанції належної правової оцінки не надано у вироку, чим допущено однобічність, неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.
Крім того, згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце.

Згідно ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є підпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах кримінального провадження (т.3 а.с.212), потерпілого ОСОБА_10 повідомляли про дату, час і місце розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на 09.06.2020, проте на повідомлені про отримання цього листа міститься підпис особи, що явно відрізняється від підпису потерпілого, який зафіксовано у інших процесуальних документах провадження.
Натомість, суд першої інстанції не здійснюючи жодних заходів для перевірки інформації щодо належного повідомлення потерпілого про призначене судове засідання на 09.06.2020 зазначив, що потерпілий був належним чином повідомлений про дату та час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , однак останній в судове засідання не зявився, а тому суд судовий розгляд можливий за відсутності потерпілого.
За таких обставин не можна дійти однозначного висновку, що потерпілий ОСОБА_10 був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду кримінального провадження призначеного на 09.06.2020.
Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що суд першої інстанції у судовому засіданні 09.06.2020 після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, перейшов до судових дебатів, при цьому не з`ясувавши як слід щодо належного повідомлення потерпілого про призначене судове засідання, чим позбавив останнього можливості виступити у судових дебатах, і тим самим належним чином скористатися своїми процесуальними правами, відповідно до ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження, що є порушенням принципу змагальності сторін, закріпленого у ст. 22 КПК України, якою передбачено самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів та порушує принцип рівності всіх перед законом і судом.
Наведене порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції.
Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень (ст. 24 КПК України).
Оскільки, судом були допущені такі процесуальні порушення, які можливо усунути лише при розгляді судом першої інстанції, враховуючи принцип інстанційності та безпосередності можливості дослідження доказів, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вищевказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені судом першої інстанції.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що вирок першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374, п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, порушує право учасників процесу на справедливий суд, а тому підлягає скасуванню на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Врахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Оскільки, вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, тому колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у даній ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, перевірити усі доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, усунути всі вищевказані недоліки, та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.06.2020, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та виправдано за недоведеністю його вчинення скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому ж районному суді в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2