Дата документу 01.12.2020 Справа № 335/8401/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/1267/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/8401/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 13 листопада 2020 року по 12 січня 2021 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, старший слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що 01.10.2020 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_10 , де останній незаконно проник до квартири АДРЕСА_1 , через балкон, що розташований на другому поверсі. Далі, перебуваючи у приміщенні квартири, ОСОБА_10 , погрожуючи предметом схожим на вогнепальну зброю - пістолет та застосуванням фізичного насильства шляхом розправи над ОСОБА_11 , подавив волю останнього, вивів його на вулицю та посадив до автомобіля «Honda - СR-V», сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , тим самим незаконно позбавив волі ОСОБА_11 та викрав його.

Далі, приблизно о 06 годині 00 хвилин, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, на вказаному автомобілі перевезли ОСОБА_11 до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить матері дружини потерпілого - ОСОБА_13 , де погрожуючи фізичною розправою та демонструючи потерпілому предмет схожий на вогнепальну зброю - пістолет, застосовуючи до нього фізичне насильство шляхом побиття, завели його до вказаного будинку, де продовжили утримувати його приблизно до 07 годин 00 хвилин та вимагати грошові кошти, після чого покинули вказане місце у невідомому напрямку, продовжуючи незаконно утримувати ОСОБА_11 до виявлення трупа останнього працівниками поліції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, а саме незаконного позбавлення волі і викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання, передбаченим ст.177 КПК України, ризикам. З огляду на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини, слідчий суддя, керуючись вимогами ч.4 ст.183 КПК України, не визначив розмір застави по даному кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчий суддя грубо порушив право на захист підозрюваного, так відповідно до п.8 ст.193 КПК України підозрюваний має право: заявляти клопотання про виклик і допит свідків, показання яких можуть мати значення для вирішення питань цього розгляду. Так, згідно матеріалів, які були долучені разом з клопотанням наявна постанова слідчого про оголошення ОСОБА_8 у розшук, та рапорт оперуповноваженого, який проводив оперативні заходи з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 . Вважає, що оголошення ОСОБА_8 у розшук протирічить вимогам передбачених ст.280 КПК України. Не провівши всі заходи спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного, не було допитано сусідів за місцем мешкання ОСОБА_8 ), його було оголошено у розшук. Разом з цим, до нього, як захисника підозрюваного жодна особа не зверталась з проханням забезпечити явку ОСОБА_8 до слідчого.

Крім того, в ухвалі слідчій суддя посилається на вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 його дружині, але це суперечить самій ухвалі, в якій зазначено, що ОСОБА_8 неодружений, така інформація міститься і в клопотання про обрання запобіжного заходу та в повідомленні про підозру. Судом не досліджено будь-яких документів, підтверджуючих одруження ОСОБА_8 , тому не зрозуміло, чим керувався слідчий суддя при встановленні даної обставини.

Висновок слідчого суді про підтвердження обґрунтованості підозри за ч.3 ст.146 КК України показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 суперечить дослідженим доказам.

Що стосується протоколів впізнання при дослідженні даних доказів в судовому засіданні, то сторона захисту звернула увагу слідчого судді на відсутність даних матеріалів серед наданих захиснику та підозрюваному разом з клопотанням, слідчий суддя з`ясувавши даний факт повідомив учасників розгляду, що оцінку даному факту буде надано в нарадчій кімнаті. Тому посилання слідчого судді на докази, які не були надані стороні захисту суперечать вимогам ст.184 КПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону, у цій частині, слідчим суддею дотримано.

Колегія суддів зазначає, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Обґрунтованими є висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, наявність щодо підозрюваного інших кримінальних проваджень, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, не одружений, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а обізнаність про адресу проживання потерпілої та свідків робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зазначені в клопотанні ризики мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_8 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, на якому наполягав захисник, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу підозрюваного, також не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 . Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Також є необґрунтованими посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 було повідомлено про підозру з порушенням вимог КПК України, оскільки відповідно до вимог ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 135 КПК України визначений порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні. Зокрема, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно ст.136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Як було встановлено слідчим суддею, повідомлення про підозру було направлено ОСОБА_8 поштою, про що свідчить наявна в наданих матеріалах квитанція, яке було отримано цивільною дружиною підозрюваного, з якою вони разом проживають, тобто повідомлення про підозру було вручено відповідно до вимог КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_8 безпідставно було оголошено у розшук, то на думку колегії суддів вони не є слушними, оскільки відповідно до рапорту оперуповноваженого ОСОБА_15 під час проведення оперативно-розшукових заходів проводилось відпрацювання осіб, які підтримують відносини з ОСОБА_8 , проте місцезнаходження його не встановлено. Саме цього достатньо, щоб оголосити підозрюваного у розшук. Більш того, слідчі органи та органи прокуратури є самостійні в своїй професійній діяльності та вправі самі визначати як проводити оперативно-розшукові заходи та яких осіб допитувати для встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання прокурора було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання ризикам.

Разом з цим, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, визначивши ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 січня 2021 року, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_8 було повідомлено про підозру 05 жовтня 2020 року, будь-які процесуальні рішення керівника прокуратури або заступника Генерального прокурора про продовження строку досудового розслідування в наданих матеріалах відсутні, а тому строк досудового розслідування закінчується після спливу двомісячного строку з дня повідомлення про підозру.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді змінити в частині строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 13 листопада 2020 року по 12 січня 2021 року включно, змінити.

Визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 грудня 2020 року.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4