ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002558 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим у виді 8 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 26 жовтня 2019 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що наприкінці серпня на початку вересня 2019 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебував в лісо-посадці, поблизу будинку № 26 по вул. Космічній в м. Дніпрі, разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 .
Перебуваючи у вказаному місці між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 на ґрунті ревнощів, раптово виниклих неприязних відносин та особистої неприязні один до одного, виник словесний конфлікт, в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.
Далі, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи на ґрунті ревнощів та особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_9 , усвідомлюючи весь суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, та бажаючи заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_9 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_9 кулаком своєї лівої руки наніс два удари в обличчя останнього, після цього наніс не менше двох ударів в область грудей, від чого потерпілий впав на землю на спину. Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_8 , підійшов до потерпілого ОСОБА_9 з лівою сторони, присів біля нього на коліна, та використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування тупий предмет, наніс не менш п`яти ударів потерпілому в область голови та обличчя, після чого використовуючи невстановлені під час досудового розслідування предмети, а саме як гострі, так і тупі, наніс не менше трьох ударів в область грудей потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесні ушкодження, у вигляді забитих ран: в проекції підборіддя на 67 см вище від сідничних бугрів та на 1 см праворуч від умовно серединної лінії тіла; на щоці праворуч на 76,7 см вище від сідничних бугрів та на 7,5 см праворуч від умовно серединної лінії тіла; на щоці праворуч на 77 см вище від сідничних бугрів та на 10,2 см праворуч від умовно серединної лінії тіла; в проекції правої вушної скойки на 81 см вище сідничних бугрів; в правій скроневій ділянці на 81,5 см від сідничних бугрів та на 11 см праворуч від умовної серединної лінії тіла; в правій скронево-тім`яній ділянці на 82 см вище від сідничних бугрів та на 11,5 см праворуч від сагітального шву; в волосистій частині голови в тім`яній ділянці праворуч на 84,5 см вище від сідничних бугрів та на 7 см праворуч від сагітального шва; в волосистій частині голови в тім`яній ділянці праворуч на 87,5 см вище сідничних бугрів та на 2 см праворуч від сагітального шву, багато уламкові переломи нижньої щелепи, верхньої щелепи праворуч, з відривом альвеолярного відростка з частиною тіла щелепи та твердим піднебінням праворуч, з руйнуванням нижньої стінки правої орбіти, решітчастої та правої виличної кістки, втиснені переломи правої скроневої, правої скронево-тім`яної та тім`яною кісток праворуч, з утворенням шатроподібного вирячування по внутрішній поверхні кісткової пластини черепа; колото-різані рани: на передній поверхні грудної клітини праворуч на 49,5 см вище сідничних бугрів та на 13,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла, з ушкодженням пристінкової плеври; на передній поверхні грудної клітини на 52 см вище від сідничних бугрів та на 11 см праворуч від умовно серединної лінії тіла, з ушкодженням пристінкової плеври; на передній поверхні правого плеча у верхній третині на 53 см вище від сідничних бугрів; на грудній клітині праворуч на 48 см вище від сідничних бугрів та на 1,8 см праворуч від умовної серединної лінії тіла, з ушкодженням хрящової тканини 4 ребра праворуч по білягрудинній лінії та з неповним поперечним переломом 4 ребра праворуч по передньо-пахвовій лінії, після чого завернув труп потерпілого ОСОБА_9 у ковдру, на якій той лежав та підпалив її. Враховуючи вищевикладені тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, які були заподіяні прижиттєво, смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від відкритої черпно-мозкової травми з множинними переломами черепу та кісток обличчя, проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, 13 жовтня 2019 року близько о 03 годині 30 хвилин прибув до АЗК «Glusco Riteil», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке Шосе, 11-Б, майно якого, а саме грошові кошти, останній визначив, як об`єкт свого злочинного посягання. Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя, чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою конспірації та залякування касира АЗК «Glusco Riteil» ОСОБА_10 , натягнув своєю лівою рукою на своє обличчя хустинку (бордово-чорного кольору в клітинку), та, маючи при собі заздалегідь підготовлений предмет, за зовнішніми ознаками схожий на пістолет темного кольору, дістав його своєю правою рукою із за поясу одягнених на ньому брюк, після чого поставивши його на бойовий взвод, спрямував предмет схожий на пістолет в сторону касира ОСОБА_10 і став висловлювати в її сторону погрози, щодо застосування відносно останньої насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я останньої, тим самим подавив у останньої волю до вчинення опору. ОСОБА_10 , сприймаючи погрози обвинуваченого ОСОБА_8 , як реальні, та розуміючи, що в разі, якщо вона не буде виконувати накази обвинуваченого ОСОБА_8 , відносно неї буде застосовано фізичне насилля, стала виконувати всі накази обвинуваченого, який в свою чергу продовжуючи тримаючи предмет, схожий на пістолет, направлений на ОСОБА_10 , продовжуючи погрожувати останній, став вимагати, щоб остання відчинила касу АЗК «Glusco Riteil» та видала обвинуваченому ОСОБА_8 наявні в ній грошові кошти.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, дочекавшись коли ОСОБА_10 відкрила касу, протягнув руку та взяв грошові кошти в розмірі 1046,00 гривень, після чого заховав їх у кишеню одягненої на ньому куртки.
Далі обвинувачений ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши TOB «Глуско Рітейл» матеріальну шкоду на загальну суму 1046,00 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_8 25 жовтня 2019 року близько 20.00 години, знаходячись біля будинку № 19 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпрі, поруч із балкою, побачив конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус бойової осколкової, оборонної, ручної гранати Ф-1 та уніфікований запал ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ.
Далі, обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вказані предмети є вибуховими речовинами та вибуховими пристроями, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; із змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, підняв вказані предмети та поклав до кишені одягненої на ньому куртки, тим самим придбав та почав носити їх при собі, пересуваючись вулицями м. Дніпра.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, обвинувачений ОСОБА_8 переніс вказані вибухові речовини та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу до місця свого мешкання, де зберігав їх до 26 жовтня 2019 року.
26 жовтня 2019 року працівниками поліції під час відпрацювання території Соборного району м. Дніпра, біля буд. № 19 по вул. Запорізьке Шосе, зупинено обвинуваченого ОСОБА_8 , в якого під час огляду з 14 години 25 хвилин до 14 години 50 хвилин, виявлено та вилучено із лівої кишені конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус бойової осколкової, оборонної, ручної гранати Ф-1, який відноситься до категорії вибухових речовин та уніфікований запал ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМЗ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року та зменшити строк покарання ОСОБА_8 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не оспорюючи вирок по суті, вважає призначене покарання надмірно суворим, таким, що не відповідає ступеню суспільної небезпеки обвинуваченого, оскільки суд не врахував передбачену ч. 2 ст. 66 КК України, обставину, яка пом`якшує покарання, а саме: наявність на піклуванні у обвинуваченого матері похилого віку, з якою він мешкає разом і яка страждає на численні хронічні захворювання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений а його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скарги.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини ОСОБА_8 у скоєних кримінальних правопорушеннях, фактичні обставини справи та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом і не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, не працевлаштований і не має постійного доходу, вчинив систематично тяжкі і особливо тяжкий кримінальні правопорушення, що свідчить про сталу злочинну поведінку обвинуваченого і його підвищену суспільну небезпечність для суспільства, визнання вини у повному обсязі, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, які на підставі ст. 66 КК України визнав такими, що пом`якшують його покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статей з урахуванням ч.1 ст. 70 КК України, з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, і наявність в обвинуваченого матері похилого віку, яка страждає на певні хронічні захворювання, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для зміни вірного по суті судового рішення в частині призначення обвинуваченому покарання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4