Справа № 158/35/21
Провадження № 1-кс/0158/7/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим.

Скарга обґрунтована тим, що Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.1 ст.190, ч.1 ст.191 КК України. Постановою слідчого від 23 грудня 2020 року йому було відмовлено у визнанні потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки він не надав документів на підтвердження того, що йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Вказану постанову скаржник вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки у постанові не наведені очевидні та достатні підстави вважати, що йому не завдано шкоди.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Слідчий Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволені скарги просив відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Судом установлено, що в провадженні Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області, перебуває кримінальне провадження №0000029, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 190, ч.1 ст.191 КК України. Відповідні відомості за даними фактами внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвал слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року відповідно до заяви ОСОБА_5 від 26 серпня 2020 року.

Разом із тим, в матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_3 від 15 грудня 2020 року, у якій він просив визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні.

23 грудня 2020 року постановою слідчого Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2020 року.

Дана постанова мотивована тим, що в ході досудового розслідування не встановлено факту спричинення діями посадовців Жидичинської ОТГ фізичної, майнової або моральної шкоди ОСОБА_3 , у зв`язку з чим існують очевидні та достатні підстави вважати, що йому не завдано шкоди, визначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

Як слідує зі змісту скарги та наданих ОСОБА_3 пояснень, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 здійснюється за фактом зловживання владою або службовим становищем посадових осіб та депутатів Жидичинської ОТГ, а також шахрайських дій з відведення земельних ділянок, що виразилось у позбавленні можливості отримати земельні ділянки , що, на думку скаржника, завдало йому істотної шкоди.

Разом із тим, ураховуючи наведені скаржником у судовому засіданні обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, скаржником ОСОБА_3 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про визнання потерпілим йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Скаржником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода й не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та слідчим прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого з наведенням підстав та мотивів для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідною заявою ОСОБА_5 , скаржником ОСОБА_3 не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди кримінальним правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, слідчий суддя не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_3 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, та надані у судовому засіданні пояснення, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями слідчого не свідчить про набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час за вказаних обставин та здобутих матеріалів виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо допущення слідчим порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та матеріали кримінального провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення слідчого та його скасування.

Відповідно до положень ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні скарги потрібно відмовити.

Керуючись статтями 303-307, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 08 годині 50 хвилин 13 січня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1