У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляцію ОСОБА_5 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року
В С Т А Н О В И В :
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року залишена без задоволення скарга ОСОБА_5 на постанову заступника начальника слідчої частини СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 від 28 грудня 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 136, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 194 КК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_5 в апеляції просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року та скерувати матеріали за його скаргою на новий судовий розгляд, з обґрунтуванням своїх апеляційних вимог.
Одночасно, в апеляції ОСОБА_5 постановлено питання про відновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови з огляду на те, що в судовому засіданні при ухваленні рішення участі він не приймав, а копію оскаржуваного рішення отримав поштовою кореспонденцією 11 липня 2013 року.
ОСОБА_5 повідомлений в передбачений процесуальний спосіб про час, дату та місце розгляду провадження, неявка якого не перешкоджає апеляційному розгляду.
Вислухавши пояснення прокурора, яка вважала безпідставним клопотання ОСОБА_5 про відновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, вивчивши матеріали справи та доводи клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За приписами ч. 6 ст. 349 КПК України 1960 року апеляція на постанову судді винесену в порядку, передбаченому статтями 236-2, 236-6, 236-8, цього Кодексу, подається в строки, встановлені у цих статтях, і розглядається за правилами, встановленими статтею 382 цього Кодексу.
Зокрема, ст. 236-2 КПК України 1960 року, постанова судді за результатами розгляду скарги на постанову прокурора, слідчого, органу дізнання може бути оскаржена протягом семи діб з дня її винесення до апеляційного суду.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 353 КПК України, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають права на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.

Як вбачається з матеріалів за скаргою, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року залишена без задоволення скарга ОСОБА_5 на постанову заступника начальника слідчої частини СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 від 28 грудня 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 136, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 194 КК України, участі у якому ОСОБА_5 не приймав.
Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати апеляцію у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які об`єктивно були б непереборними і пов`язанимиз дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
На переконання колегії суддів, строк пропуску на подачу апеляції майже в сім років, не можна вважати «розумним» строком його пропуску, оскільки будь-які строки, що встановлюються, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого Кодексом, а також мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист. Встановлення розумних строків дозволяє активізувати дії учасника судового провадження, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
За змістом апеляції ОСОБА_5 не вбачається жодних обставин та розумних обґрунтувань причин такого значного пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалену 21 червня 2013 року.
Отже, оскільки ОСОБА_5 не наведені будь-які обставини, які могли бути визнані поважними причинами для пропуску строку апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_5 провідновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про відновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року, якою залишена без задоволення скарга ОСОБА_5 на постанову заступника начальника слідчої частини СУ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 від 28 грудня 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 136, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 194 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом шести місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3