Категорія:ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 345 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, одружений, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, раніше не судимий, визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 345 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України 150 годин громадських робіт;
- за ч. 1 ст. 345 КК України 4 місяці арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, ОСОБА_8 остаточно призначено до відбуття покарання у виді 4 місяці арешту.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено питання про речові докази та арешт майна.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 вересня 2019 близько 21.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів кулаками рук в ділянку правого плеча ОСОБА_9 , в результаті чого остання, згідно з висновком судово-медичної експертизи №656 від 24 вересня 2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого плеча, який за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 01 вересня 2019 року інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області майор поліції ОСОБА_10 , працюючий на посаді відповідно до наказу ГУНП у Волинській області №99о/с від 18 травня 2016 року та поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області старший сержант поліції ОСОБА_11 , працюючи на посаді, відповідно до наказу ГУНП у Волинській області № 180 о/с від 29 червня 2016 року, будучи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівниками правоохоронного органу, перебуваючи у форменому одязі із розпізнавальними знаками, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, заступили на чергування з охорони громадського порядку.
Виконуючи свої службові обов`язки та у зв`язку з надходженням 01 вересня 2019 року о 21 год. 12 хв. на службовий планшет повідомлення про те, що в цей час у АДРЕСА_1 , батько з предметом, схожим на сокиру, вчиняє домашнє насильство в сім`ї, інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області майор поліції ОСОБА_10 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області старший сержант поліції ОСОБА_11 виїхали на місце події за адресою: АДРЕСА_1 .
По прибуттю на місце події, працівники поліції прийшли на територію домоволодіння, яке знаходиться за вказаною адресою, де побачили ОСОБА_8 , у якого в руці знаходилась сокира. ОСОБА_8 , побачивши працівника поліція, а саме, інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області ОСОБА_10 , який був одягнутий у формений одяг працівника поліції з атрибутами Національної поліції, усвідомив, що останній прибув за викликом до місця його проживання у зв`язку із виконанням своїх службових обов`язків, а саме для з`ясування обставин домашнього насильства. Інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_8 припинити протиправні дії та залишити сокиру на видному місці.
Проте, ОСОБА_8 приблизно о 21 год. 35 хв. 01 вересня 2019 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, поєднаним зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівниками правоохоронного органу своїх службових обов`язків, не реагуючи на законні вимоги працівника правоохоронного органу залишити сокиру на видному місці та припинити свої протиправні дії, тримаючи у правій руці сокиру, підняв її вище голови та в усній формі висловив погрозу вбивством інспектору сектору реагування патрульної поліції №4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області ОСОБА_10 , розпочавши рух у його сторону.
Після цього, ОСОБА_10 , повторно висловив вимогу ОСОБА_8 припинити протиправні дії та залишити сокиру на видному місці, однак, ОСОБА_8 категорично відмовився виконати законну вимогу працівника поліції та продовжив рух у його сторону.
У зв`язку з цим, інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області ОСОБА_10 , який сприйняв ці погрози як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, діючи у відповідності до ч. 11 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію», взяв до рук вогнепальну зброю та наказав ОСОБА_8 припинити протиправні дії і залишити сокиру на видному місці. Проте, ОСОБА_8 не припинив свої протиправні дії та продовжив рух у сторону поліцейського.
Протиправні дії ОСОБА_8 припинені поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 4 Луцького РВП ЛВП ГУПН у Волинській області ОСОБА_11 , який обійшовши ОСОБА_8 ззаду, застосовуючи фізичний вплив, у тому числі, спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), вихопив сокиру у нього з рук.
Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про те, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про його винуватість, оскільки фактично був лише словесний конфлікт з працівником поліції, а дружині він не наносив тілесних ушкоджень. При цьому, жодних доказів, які б вказували про його винуватість, органами досудового розслідування не здобуто, потерпілі та свідки оговорюють його, а докази, які наявні в матеріалах провадження, навпаки вказують про його невинуватість. Також зазначає, що судом при постановленні вироку та обранні виду і міри покарання порушено вимоги ст. 65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити покарання, яке не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в погрозі вбивством працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, в підтвердження винуватості ОСОБА_8 , суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого, які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі.

Показання потерпілих, разом з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції, дають змогу відтворити всі обставини злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, які були до та на момент його вчинення, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами покладені в основу вироку.

Потерпілий, як під час досудового слідства, зокрема при проведенні слідчого експерименту з його участю, так і в суді, послідовно розповідав про обставини вчинення щодо нього злочину та пояснював, що ОСОБА_8 погрожував йому, як працівнику поліції сокирою.

Немає в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказаний потерпілий та свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки таких об`єктивних причин як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, а також будь-яких неприязних відносин між ними встановлено не було.

Твердження апелянта про те, що між ним та працівником поліції виникла лише словесна суперечка суд оцінює критично, оскільки підтверджуючих даних про це, матеріали провадження не містять, а конкретні обставини, зокрема те, що потерпілий тричі наказував обвинуваченому покласти сокиру, взяв до рук вогнепальну зброю, і протиправна поведінка обвинуваченого була припинена лише шляхом застосування фізичного впливу свідком ОСОБА_11 , об`єктивно спростовують викладену обвинуваченим версію подій щодо обставин вчинення даного злочину.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимими ряду доказів, про які вказує скаржник, оскільки такі докази зібрані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини, при цьому, не виявлено.

Така стратегія сторони захисту, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всі обставини справи, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 висловлював погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу - ОСОБА_10 , тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, зокрема, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, свою винуватість у вчиненому не визнав, а потерпілий ОСОБА_10 наполягав на призначенні йому суворого покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що обвинуваченим не оспорюється.

Апеляційний суд не вбачає можливості виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання, а тому відсутні підстави і для застосування положень ст. 75 КК України.

На адресу апеляційного суду до початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 подала клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою від обвинувачення. Вказала, що наслідки такої відмови їй зрозумілі.

Заслухавши позицію учасників кримінального провадження, апеляційний суд вважає подане клопотання підставним.

Відповідності до ч. 4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Оскільки матеріалами провадження не встановлено, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного із домашнім насильством, і ця обставина була визнана обтяжуючою, а він мав можливість захищатися від цього обвинувачення, на думку апеляційного суду, наявні підстави для закриття кримінального провадження.

У зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України та виключає вказівку про застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки остаточне до відбуття покарання ОСОБА_8 призначалось за сукупністю злочинів.

На підставі наведеного і керуючись ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині засудження за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.

Провадження у справі закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Виключити вказівку про застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: