ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2963/20 Справа № 205/3981/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів свого виправлення, а саме що останній раніше неодноразово судимий, крім того, останній під час відбування покарання неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 у повній мірі не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі:
- засуджений просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування вказує, що він має одне заохочення, вперше відбуває покарання у виді позбавлення волі, має такі захворювання, як туберкульоз та ВІЛ.
Заслухавши засудженого, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В роз`ясненнях наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За приписами ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що засуджений у повній мірі не став на шлях виправлення і не довів своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення .
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 засуджений за вироком засуджений за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 5 ст. 72 КК України, до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку за вироком: 21 травня 2017 року, кінець строку: 07 грудня 2021 року.
Відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 25 травня 2017 року. Під час утримання у Криворізькій УВП № 3, характеризувався посередньо, заохочення та стягнення не застосовувались. З 08 грудня 2017 року відбував покарання в ДУ Криворізька ВК № 80, де характеризувався негативно, 6 разів порушував режим відбування покарання, заохочень не мав. З 06 серпня 2018 року проходив курс лікування в Міжобласному лікарняному закладі при ДУ Дніпровська УВП № 4, де характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заохочень не мав. З 14 вересня 2018 року відбував покарання в ДУ Криворізька ВК № 80, де характеризувався негативно, 3 рази порушував режим відбування покарання, заохочень не мав. З 15 вересня 2019 року повторно проходив курс лікування в Міжобласному лікарняному закладі при ДУ Дніпровська УВП № 4, де характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заохочень не мав. З 30 вересня 2019 року проходить курс лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при ДУ Дніпровська ВК № 89, де не працевлаштований у зв`язку із хворобою, до лікування ставиться задовільно, вимоги лікарів виконує. За час відбування покарання характеризується добре, режим відбування покарання не порушує, до дисциплінарної відповідальності не притягався, має одне заохочення, стягнень не має.
Отже, за вказаними даними слідує, що за весь період фактичного вібуття покарання в колоніях, за виключенням перебування засудженого в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при ДУ Дніпровська ВК № 89, останній жодного разу не мав позитивної характеристики та заохочень, в той час, як характеризувався виключно посередньо або негативно, мав стягнення, не залучався до праці.
Колегія суддів враховує, що єдине своє заохочення засуджений ОСОБА_5 отримав 17 липня 2020 року, тобто напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 81 КК України. Така часткова вибіркова поведінка засудженого в період передування права для умовно-дострокового звільнення, не може достатньо впевнено свідчити про позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та що вони створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
На переконання колегії суддів, така поведінка засудженого не свідчить про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки і доведення ним свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період його відбування покарання і у сукупності між собою.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_5 у повній мірі не став на шлях виправлення.
Посилання засудженого на наявність у нього ряду захворювань, у даному випадку, не може бути підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, оскільки таке звільнення засудженого може бути застосоване, виключно якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів, не має достатньо переконливих підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4