ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1753/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2397/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
01.04.2002 р. вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
15.02.2003 р. вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
18.07.2006 р. вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;
19.06.2012 р. вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 307, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;
25.11.2015 р. вироком Жовтневого районного суду м. Харкова (з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 31.03.2016 р.) за ч. ч. 1, 2 ст. 317, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений за відбуттям покарання 29.10.2019 р.,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 26 лютого 2020 року.
До набрання вироком суду законної сили продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 03 лютого 2020 р. приблизно о 16 год. цілеспрямовано прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 з метою вчинення таємного викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися на території зазначеного домоволодіння, огородженій парканом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 спочатку переліз через паркан, а потім, опинившись на території двору приватного домоволодіння, помітив на шиферній стійці з внутрішнього боку паркану металеві вироби, а саме: диск від колеса вантажного автомобіля, духовку з печі, 3 колосняки, 3 плити з печі, глушитель, резонатор, металеву трубу діаметром 130 мм, 9 автомобільних радіаторів та інший дрібний метал (невеликі водопровідні труби, крани та металополоси), якими і вирішив таємно заволодіти.
Продовжуючи свої злочинні дію, ОСОБА_7 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, почав збирати металеві вироби та перекидати їх через паркан, тобто у зазначений спосіб, усвідомлюючи протиправність діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_9 , заволодів зазначеним майном, а саме брухтом з чорного металу загальною вагою 126,1 кг.
Після цього ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для таємного викрадення чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_9 , поєднаного з проникненням у сховище, яким слід вважати огороджену парканом територію домоволодіння.
В результаті дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду у розмірі 353 грн. 08 коп., що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи № 3782 від 17.02.2020 р.
Крім того, ОСОБА_7 8 лютого 2020 р. приблизно о 16 год. 30 хвилин цілеспрямовано прийшов до домоволодіння АДРЕСА_3 з метою вчинення таємного викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися на території зазначеного домоволодіння, огородженій парканом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , відчуваючи безкарність за раніше вчинену крадіжку чужого майна, спочатку переліз через паркан, а потім, опинившись на території двору приватного домоволодіння, помітив біля одноповерхового житлового будинку мангал із металу чорного кольору, а також кут із металу чорного кольору та ключ із металу чорного кольору, якими і вирішив таємно заволодіти.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для проникнення у сховище, яким слід вважати огороджену парканом територію домоволодіння, де мешкає раніше йому незнайомий ОСОБА_10 .
Надалі ОСОБА_7 , оцінивши ситуацію, що склалася, а також ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає, бажаючи довести злочинний задум до кінця, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди, таємно заволодів вищевказаними металевими виробами із брухту чорних металів, взявши всі предмети в руки, та почав здійснювати їх переміщення до хвіртки, продовжуючи при цьому залишатися на території домоволодіння.
Однак, ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки його помітив власник домоволодіння ОСОБА_10 , який, діючи правомірно, здійснив затримання його на гарячому на місці вчинення злочину, а потім викликав поліцію.
Прибулі через декілька хвилин на місце події працівники патрульної поліції та працівники СОГ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області зафіксували в протоколі огляду місця події від 08.02.2020 р. в присутності двох понятих у період часу з 17-50 год. до 18-10 год. факт присутності ОСОБА_7 на території домоволодіння та переміщені ним зазначені вироби з брухту чорних металів,в тому числі і мангал із металу чорного кольору, вартістю 920 грн., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 4143 від 20.02.2020 р.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої ним апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.04.2020 року змінити, шляхом застосування до нього положень ст.69 КК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що судом, при ухваленні оскаржуваного вироку, не враховані усі наявні обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він повністю визнав свою вину за пред`явленим обвинуваченням, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, на його утриманні перебуває мати, яка є інвалідом 3 групи.
Вислухавши доповідь судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, в тому числі тяжких; вчинив інкримінований злочин, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 194 від 16.03.2020 р., вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення у стані осудності; не працює; неодружений, до затримання мав постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно.
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.
Обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання, як кожний злочин окремо за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, так і остаточного покарання за сукупністю злочинів. Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з урахуванням даних про його особу, який неодноразово засуджувався, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.
З огляду на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді