ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9474/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/57/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Неналежне виконання обов`язків
щодо охорони життя та здоров`я дітей
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
-головуючого ОСОБА_2
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
-при секретарі ОСОБА_5
-за участю прокурора ОСОБА_6
-обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Московського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Нова Водолага, Харківської області, громадянку України, із середньою спеціальною освітою, заміжню, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч.1 ст.137 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитом строком на 1 рік та покладено на неї ряд обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Як установив суд, ОСОБА_7 , згідно наказу № 366 від 15.05.1972 року призначена на посаду вихователя КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №366 комбінованого типу ХМР» з 16.05.1972 року, що розташований по АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 серед інших обов`язків, згідно п.2.13. посадової інструкції вихователя № 02, затвердженої наказом завідувача КЗ «ДНЗ № 366 КТ ХМР» від 30.01.2012 року № 36, несе повну відповідальність за збереження життя і здоров`я дітей під час навчально-виховного процесу, за виховання і навчання дітей своєї вікової групи згідно зі статутом закладу, згідно п.4.6. несе відповідальність за життя і здоров`я ввірених дітей, п.7.10. несе відповідальність за збереження життя, фізичне і психічне здоров`я дитини згідно із законодавством України, та згідно п.2.11. підтримує порядок у приміщенні своєї групової кімнати, на майданчику дошкільного навчального закладу під час навчально-виховного процесу, перевіряє місце для проведення занять, справність меблів та міцність їх кріплення, відповідність одягу, взуття, зачіску дітей, продумує систему страховки дітей, передбачає небезпечні ситуації (зіткнення, падіння), створює оптимальні умови для фізичного та психічного розвитку дітей, не допускає їх перевтоми чи переохолодження, у разі необхідності надає першу медичну допомогу. Згідно п.7.8 р. VІІ Учасники навчально-виховного процесу Статуту комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 366 комбінованого типу Харківської міської ради», серед іншого педагогічні працівники зобов`язані виконувати Статут, правила внутрішнього трудового розпорядку Дошкільного закладу, посадову інструкцію, умови контракту чи трудового договору, накази та розпорядження керівництва, що не суперечать законодавству України. Згідно п.2.1 наказу комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 366 комбінованого типу Харківської міської ради» № 23 від 04.03.2016 року «Про організацію заходів щодо запобігання всіх видів дитячого травматизму у весняний період», наказано вихователям та музичним керівникам, інструктору з фізичного виховання постійно нести персональну відповідальність за життя та здоров`я дітей та проведення заходів щодо запобігання всім видам дитячого травматизму впродовж дня.
18 квітня 2016 року, приблизно о 12 год., вихователь КЗ «ДНЗ № 366 КТ ХМР» ОСОБА_7 , згідно режиму дня вивела дітей групи № 9 на прогулянку, але через неналежне виконання своїх професійних обов`язків, в порушення п.4.6.1., п.4.6.5. «Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 року № 563 (зі змінами, внесеними на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 20.11.2006 року № 782), п.2.6. наказу по дошкільному навчальному закладу № 366 від 04.03.2016 року № 23 «Про організацію заходів щодо запобігання всіх видів дитячого травматизму у весняний період 2016 року», п.2.13., п.4.6. посадової інструкції вихователя, затвердженої наказом по дошкільному навчальному закладу № 366 від 30.01.2012 року № 36, вихованку групи № 9 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не помітила в приміщенні групової кімнати та закрила двері групи, залишивши її в груповій кімнаті саму без нагляду. Малолітня ОСОБА_8 не змогла відкрити двері групової кімнати та вийти на прогулянку, після чого вирішила зістрибнути з вікна групової кімнати, яка знаходилась на другому поверсі КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 366 комбінованого типу Харківської міської ради».
Приблизно о 12 год. 05 хв. малолітня ОСОБА_8 самостійно злізла на підвіконня, відкрила вікно, сіла на підвіконня та зістрибнула униз з другого поверху, внаслідок чого отримала, згідно висновку експерта, наступні ушкодження: - закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку - належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; - закритий компресійний неускладнений перелом тіл 7, 8, 9 грудних хребців - належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Змінивши доводи та вимоги апеляційної скарги у спосіб який не погіршує становище обвинуваченої прокурор вважає, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 05.09.2016 відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність
Зазначив, що суд достовірно встановивши, що на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 досягла пенсійного віку, у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі.
Просить ухвалити апеляційним судом свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 137 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 гривень, тобто в редакції ч. 1 ст. 137 КК України яка діяла на час вчинення нею злочину.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Згідно положень ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Як слідує із матеріалів провадження ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і на момент вчинення правопорушення їй виповнилося 65 років, тобто досягла пенсійного віку.
Суд ці обставини залишив поза увагою і у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, що згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для скасування або зміни вироку суду.
Тому доводи скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в цій частині є обґрунтованими.
За таких обставин вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню.
Оскільки покарання виді штрафу підлягає реальному виконанню, натомість оскаржуваним вироком ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, становище обвинуваченої слід вважати погіршеним, що є підставою для ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченній покарання суд взяв до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, займається трудовою діяльністю, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, суд не в достатній мірі врахував, що тяжких наслідків від злочину не настало, потерпіла та її законний представник претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не мають, згідно матеріалів провадження, зокрема характеристики з місця роботи, ОСОБА_9 займається вихованням дітей на зазначеній посаді більше 40 років, є досвідченим та відповідальним працівником, добре володіє методикою дошкільного виховання, обирає ефективні форми і методи навчально-виховної роботи з дітьми, керується особистістно - орієнтованими методами навчання, творчо використовує ігрові методи і прийоми, що сприяє невимушеному засвоєнню кожною дитиною необхідних знань, умінь, навичок, завжди володіє ситуацією у дитячому колективі, створила відповідну матеріальну базу для здійснення навчально виховного процесу дітей, додержується педагогічної етики, моралі, користується любов`ю дітей та повагою батьків вихованців.
За таких обставин колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 передбачене у санкції ч.1 ст.137 КК України основне покарання у виді штрафу і саме таке покарання буде необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Наразі санкція ч.1 ст. 137 КК України передбачає, зокрема покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В той же час, відповідно до ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Отже, ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 137 КК України в редакції яка діяла на час вчинення нею злочину.
Також колегія суддів враховує наступне.
Пунктом ґ ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", який набрав чинності 07.09.2017 року, визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст. 13 цього Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, злочин, передбачений ч.1 ст.137 КК України скоєний ОСОБА_7 підпадає під перелік таких, щодо яких застосовується амністія.

Крім того, як слідує із матеріалів провадження ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і на момент вчинення правопорушення їй виповнилося 65 років, тобто вона досягла пенсійного віку.
ОСОБА_7 роз`яснено що вона є суб`єктом застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та остання дала згоду на застосування щодо неї амністії.
Відтак ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. ґ ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 420 КПК України, Закону України "Про амністію у 2016 році" колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити..

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.137 КК України покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На підставі п.ґ .ч.1 Закону України « Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: