ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/3734/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2722/20
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , 1988 року народження, до 17 серпня 2020 року.

В апеляційній скарзі, з урахуванням внесених доповнень, захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення норм кримінального процесуального закону. Указав, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було надано обвинуваченому, захиснику і суду за 5 днів до закінчення попередньої ухвали суду та вказане клопотання не містило доказів наявності ризиків, на які посилався прокурор.

Відзначив, що судом не було взято до уваги доводи захисника про те, що:

-обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується та проживає разом із своєю дружиною, яка перебуває на останніх місяцях вагітності, має на утриманні бабусю, яка хворіє на онкологічне захворювання;

-дружина обвинуваченого є опікуном неповнолітньої дитини, яка проживає разом з ними та у зв`язку із тим, що дружина вагітна, піклування за неповнолітньою дитиною може здійснювати лише ОСОБА_8 ;

- ОСОБА_8 під час ДТП отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у зв`язку із чим потребує лікування, яке йому неможливо надати в умовах слідчого ізолятора;

-внаслідок тяжкого матеріального становища сім`ї ОСОБА_8 не слід застосовувати до обвинуваченого заставу.

Відзначив, що до взяття ОСОБА_8 під варту, останній виконував свої процесуальні обов`язки, не робив спроб ухилитись від слідства чи здійснювати тиск на свідка, а також перерахував потерпілому гроші на лікування.

Вважає, що матеріали провадження містять недопустимі докази, оскільки в реєстрі доданих до обвинувального акту матеріалів відсутня ухвала суду про надання дозволу на обшук автомашини, про надання тимчасового доступу до оригіналу носія, з якого було зроблено копію відео, за якою проведено експертизу та встановлено, що за кермом автомобіля знаходився обвинувачений.

Наголосив, що рішення суду було винесено на припущеннях, без посилання на докази, а також на час подання апеляційної скарги воно не було внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Просить ухвалу суду скасувати та прийняте нове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , останній грубо порушив правила безпеки дорожнього руку, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, обравши небезпечну швидкість руху та прийом керування автомобіля, допустив втрату контролю над керуванням автомобілем та наїзд на залізобетонний стовп, внаслідок чого пасажир його транспортного засобу отримав тяжкі тілесні ушкодження, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, зокрема в останнє - 05.03.2019 року за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння).

Також, 31.10.2019 року відносно ОСОБА_8 до Московського районного суду м.Харкова було скеровано обвинувальний акт по кримінальному провадженню за ч.1 ст.286 КК України, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про наявність у матеріалах провадження недопустимих доказів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, вагітної дружини, яка є опікуном неповнолітньої дитини, а також наявності на його утриманні хворої на онкологію бабусі, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується перерахування обвинуваченим ОСОБА_9 грошових коштів на лікування потерпілого, то це може бути визнано пом`якшуючою покарання обставиною, проте також не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Щодо посилань захисника на необхідність отримання ОСОБА_9 лікування, яке йому неможливо надати в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

Крім того, згідно оскаржуваною ухвали, суд зобов`язав в порядку ст.206 КПК України начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та завідувача Харківської медичної частини №27 організувати проведення медичного обстеження обвинуваченого із залученням відповідних спеціалістів з лікарняних закладів чи закладів охорони здоров`я.

Посилання в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 на не врахування судом його доводів про те, що внаслідок тяжкого матеріального становища сім`ї ОСОБА_8 не слід застосовувати до обвинуваченого заставу - безпідставні.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Так, згідно матеріалів провадження, суд врахувавши, що злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 , не пов`язаний з насиллям, визначив останньому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі, який відповідає тяжкості злочину та узгоджується з вимогам ч.5 ст.182 КПК України.

Щодо не внесення оскаржуваної ухвали на момент подання на неї апеляційної скарги до Єдиного державного реєстру судових рішень, то ця обставина не є підставою для зміни чи скасування ухвали суду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: