Провадження № 11-кп/824/956/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
В И Р О К
28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.09.2018 рокуСвятошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (штраф не сплачено),
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Застосовано ст.75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік; зобов`язано, згідно ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2018 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., відповідно до ч.3 ст.72 КК України, постановлено виконувати самостійно. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 18.08.2019 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Варус», розташованого по пр. Ак. Палладіна, 16 в м. Києві, вирішив таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «ОМЕГА Варус-515».
З метою досягнення свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів, 18.08.2019 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, продовжуючи знаходитись в торгівельному залі вказаного магазину, скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, взяв з полиць зазначеного магазину чуже майно, яке належить ТОВ «ОМЕГА Варус-515», а саме одну коробку цукерок «Ферерро роше з молочним шоколадом» вагою 300 г., вартістю 255 грн. 19 коп. Після цього ОСОБА_7 , вказану коробку цукерок, поклав під свою куртку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , 18.08.2019 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин вийшов з торгівельного ряду, пройшов повз лінію кас не розраховуючись за товар та пішов в напрямку виходу з магазину, Однак, ОСОБА_7 довести злочин до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки після проходження сигнальних рамок був затриманий працівниками охорони магазину «Варус» разом з наявним при ньому викраденим товаром.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та фактичних обставин вчинення злочину, просить вказаний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік; на підставі ст. 71 КК України з урахуванням положень ст. 72 КК України остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі та штрафу 850 грн.; в іншій частині вирок залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванні закону, який підлягає застосуванню. Прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Святошинського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. у зв`язку з чим, судом першої інстанції, в порушення вимог КК України та правозастосовної практики, при призначенні покарання ОСОБА_7 не було застосовано ст. 71 КК України.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінальногоправопорушеннявідповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України як підставу для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зазначено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, слід розуміти незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Одночасно, частиною 3 ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
П. 25Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що за сукупністю вироків / ст.71 КК/ покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування покарання вчинила новий злочин.
Однак суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання вказаних вимог закону не дотримався, не застосувавши закон, який підлягає застосуванню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Святошинського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., новий злочин вчинив, не відбувши покарання, а тому до нього має бути застосована ст.71 КК України.
В апеляційній скарзі прокурора ставиться також питання про призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік без застосування ст.75 КК України. Разом з цим, така позиція прокурора жодним чином не обґрунтована, а тому в цій частині апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину, відсутність на обліку у лікарів нарколога та психіатра.
Окрім того, судом визнано як обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин.
Колегія суддів також враховує кількість та суму викраденого обвинуваченим.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині свого вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 08.11.2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 1 / одного / року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та штрафу у розмірі 850 грн.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4