Справа № 138/2882/20
Провадження №:1-кс/138/400/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000581 від 11.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
13.11.2020 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло вказане клопотання слідчого, погоджене прокурором Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розгляд якого призначений на 13.11.2020.

Клопотання мотивоване тим, що 10.11.2020 до Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на телефонну лінію «102» надійшло повідомлення про те, що біля магазину «Епіцентр», який знаходиться в смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, невідомі особи без дозвільних документів займаються видобутком корисних копалин, а саме піску.

За даним фактом 11.11.2020 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Оглядом місця події встановлено, що його об`єктом є територія земельної ділянки, яка розташована за межами смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області. На вказаній земельній ділянці виявлено ознаки видобування декількох метрів шару ґрунту. Під час огляду на місції поді знаходились транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «КАМАЗ», моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , самоскид марки «FAW» моделі «СА3252», державний номерний знак НОМЕР_2 та екскаватор марки «АТЛАС» моделі 1604.

В ході огляду місця події транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі 5511, самоскид марки «FAW» моделі «СА3252» та свідоцтва про їх державну реєстрацію було вилучено та поміщено на територію Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області. Також, екскаватор марки «АТЛАС», моделі 1604 вилучено та поміщено на господарський двір фермерського господарства «ЯВІР», який знаходиться за адресою вул. Вінницька, 47, смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, оскільки транспортувати його на територію Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області не можливо.

Під час допиту в якості свідка, ОСОБА_6 пояснив, що він працює у ФГ «Явір» у ОСОБА_7 10.11.2020 останній попросив свідка поїхати на земельну ділянку, яка розташована неподалік смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області та привезти глини для потреб селищної ради. Свідок транспортним засобом марки «КАМАЗ» моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав на вказану вище земельну ділянку, де крім нього перебували ще один вантажний автомобіль та екскаватор. ОСОБА_6 здійснив два перевезення ґрунту на територію домоволодіння ОСОБА_7 . Коли повернувся третій раз на земельній ділянці вже перебували працівники СБУ, які зупинили їх роботу.

Під час допиту в якості свідка, ОСОБА_8 пояснив, що він офіційно не працює та інколи його запрошує ОСОБА_7 попрацювати на екскаваторі марки «АТЛАС» моделі 1604. 10.11.2020 ОСОБА_7 попросив свідка загрузити автомобіль глиною на одній із земельних ділянок неподалік смт Вендичани Могилів-Подільського району, на що свідок погодився і того дня він завантажував ґрунт на транспортні засоби марки «КАМАЗ», моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскид марки «FAW» моделі «СА3252», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Під час відібрання пояснень, ОСОБА_9 пояснив, що він офіційно не працює та інколи його на роботу запрошує ОСОБА_5 , в якого у власності перебуває самоскид марки «FAW» моделі «СА3252». 10.11.2020 ОСОБА_7 попросив ОСОБА_9 допомогти привезти глину на потреби селищної ради. Приїхавши на земельну ділянку останній побачив ще один транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі 5511 та екскаватор. ОСОБА_9 здійснив чотири поїздки та висипав глину на території домоволодіння ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування встановлено, що транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; самоскид марки «FAW» моделі «СА3252», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ; екскаватор марки «АТЛАС», моделі 1604 зі слів свідка ОСОБА_8 належить ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Постановою слідчого СВ Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 11.11.2020 вказані вище транспортні засоби, а також Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000581 від 11.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Слідчий вказує, що зазначені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження. У разі повернення особі, у яких їх було вилучено, останні можуть бути відчужені, приховані чи знищені, що призведе до настання наслідків, які перешкодять кримінальному провадженню

За таких підстав, з метою збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , самоскид марки «FAW» моделі «СА3252», державний номерний знак НОМЕР_2 , екскаватор марки «АТЛАС» моделі 1604, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 без права користування, володіння та розпорядження.

В судовому засіданні слідчий зазначив, що підставами вважати, що речі, про арешт яких він просить можуть бути відчужені, є лише його припущеннями. В даному кримінальному провадженні підозра нікому не оголошена, власник екскаватора марки «АТЛАС» моделі 1604 встановлений лише зі слів осіб, які керували транспортними засобами 10.11.2020, а тому вважає, що арешт підлягає накладенню лише з позбавленням права відчуження тимчасово вилучених транспортних засобів. Прокурор також вважає, що належними та допустимими доказами на даній стадії досудового розслідування довести потреби досудового розслідування саме такого ступеню втручання у право власності осіб як повний арешт належного їм майна неможливо, оскільки досудове розслідування тільки розпочато і не допитано всіх осіб, які мають відношення до кримінального провадження.

Власник майна ОСОБА_5 пояснив, що належне йому майно він надав за проханням ОСОБА_7 для вивозу сміття та підгортання землі. Про використання належного йому майна в інших цілях йому нічого невідомо. Просив повернути йому транспортний засіб, оскільки гроші, які він отримує від його використання, є джерелом його доходів для утримання сім`ї.

Заслухавши слідчого, прокурора, власника майна ОСОБА_5 , дослідивши додані до клопотання копії доказів, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з витягу з ЄРДР Могилів-Подільським відділом поліцйії ГУНП у Вінницькій області 11.11.2020 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000581 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України на підставі усного повідомлення на лінію «102».

З копії протоколу огляду місця події від 10.11.2020 встановлено, що транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі 5511, самоскид марки «FAW» моделі «СА3252» та свідоцтва про їх державну реєстрацію було вилучено та поміщено на територію Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області. Також, екскаватор марки «АТЛАС», моделі 1604 вилучено та поміщено на господарський двір фермерського господарства «ЯВІР», який знаходиться за адресою вул. Вінницька, 47, смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, оскільки транспортувати його на територію Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області не можливо.

Слідчим суддею з копій матеріалів, доданих до клопотання, також встановлено, що транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; самоскид марки «FAW» моделі «СА3252», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ; екскаватор марки «АТЛАС» моделі 1604 зі слів свідка ОСОБА_8 належить ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Зі змісту клопотання про арешт майна вбачається, що на підставу для його накладення слідчий посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує такі обставини.

Необхідною умовою застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у випадку вжиття цього заходу з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 3) є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, 4) набуте кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого СВ Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 11.11.2020 вказані вище транспортні засоби, а також Свідоцтва про їх реєстрацію визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000581 від 11.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Слідчий суддя вважає, що слідчий довів, що вказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на них може бути накладено арешт.

Разом з тим, враховуючи викладені вище пояснення слідчого, ОСОБА_5 та думку прокурора, висловлені ними в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено потреби досудового розслідування саме такого ступеню втручання у право власності осіб як арешт майна без права користування, володіння та розпорядження, а тому, з урахуванням вимог ч. 2, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання та вважає, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на транспортні засоби з правом користування, без права відчуження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 98, 170-173, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000581 від 11.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі 5511, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником яких є ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з правом користування, без права відчуження; самоскид марки «FAW» моделі «СА3252», державний номерний знак НОМЕР_2 , а також Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником яких є ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з правом користування, без права відчуження; екскаватор марки «АТЛАС» моделі 1604, володільцем якого є ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 з правом користування без права відчуження.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору, слідчому, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 .
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1