Єдиний унікальний номер 205/3571/20
Провадження №1кп/205/969/20
Єд.унік.№205/3571/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

потерпілого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000267 від 22 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, раніше не засудженого, не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 03 січня 2019 року, приблизно о 07 годині 15 хвилин, знаходився біля зупинки громадського транспорту, яка розташована біля буд.31 по вул..Ближній, в м.Дніпро, де у нього виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_5 , під час якого у нього виник умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , в той же день та час, знаходячись у зазначеному місці, стоячи навпроти ОСОБА_5 обличчям до нього, діючи умисно, наніс останньому приблизно п`ять ударів кулаками правої та лівої руки по різним частинам обличчя, а коли потерпілий, намагаючись захиститися від ударів, виставив руки перед обличчям, наніс ще три удари кулаками обох рук по руках ОСОБА_5 , від яких останній впав на землю, вкриту снігом та льодом. Продовжуючи вчиняти суспільно-небезпечне діяння, ОСОБА_6 , в той момент, коли потерпілий ОСОБА_5 лежав на землі, наніс останньому приблизно вісім ударів ногами по тулубу, в результаті чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на проекцію виличної дуги ліворуч, забійної рани в проекції нижньої щелепи ліворуч ближче до підборіддя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В судовому засіданні ОСОБА_6 суду пояснив, що 03 січня 2019 року, близько 07 години, біля зупинки громадського транспорту по вул.Ближній 31, під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , він наніс останньому кілька ударів кулаками по обличчю, а коли він впав на землю, наніс ще кілька ударів ногами по тулубу, спричинивши тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_5 суду підтвердив, що 03 січня 2019 року, близько 07 години, біля зупинки громадського транспорту по вул.Ближній 31, під час конфлікту зі ОСОБА_6 , останній завдав йому кілька ударів кулаками по обличчю, в результаті чого він впав на землю, після чого наніс кілька ударів ногами по тулубу, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Зазначені обставини також повністю підтверджуються: протоколом проведення слідчого експерименту від 07 листопада 2019 року (а.с.33-38), під час якого потерпілий ОСОБА_5 вказав на кількість та локалізацію ударів, нанесених йому ОСОБА_6 ; висновком судово-медичної експертизи №3520е від 25 листопада 2019 року (а.с.42-44), згідно з яким потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на проекцію виличної дуги ліворуч, забійної рани в проекції нижньої щелепи ліворуч ближче до підборіддя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 березня 2020 року (а.с.45-47, 87-90), згідно з якими потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 впізнали ОСОБА_6 як особу, 03 січня 2019 року спричинила тілесні ушкодження потерпілому.

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження, тобто вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, а ОСОБА_6 та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №83 від 23 квітня 2020 року (а.с.83-86), ОСОБА_6 , в період інкримінованого йому діяння та в теперішній час страждав (страждає) на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_6 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

У відповідності до абзацу 3 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року, суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й вмотивованості, оскільки… ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідних ухвалі, вироку, постанові суду.

Відповідності до ч.2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

За змістом статті 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані осудності злочини; які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

У відповідності до абзаців 1, 2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року, визначаючи відповідно до частин 3-5 статті 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру ( тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно до вимог ст.94 КК України, суд враховує при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання; 2) тяжкість вчиненого діяння; 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

Суд враховує, що ОСОБА_6 , стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічний психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 можливості в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_6 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження. Суд також приймає до уваги, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року до ОСОБА_6 застосовувались примусові заходи медичного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , з урахуванням характеру та тяжкості наявного психічного захворювання, ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, а також тяжкості вчинення суспільно-небезпечного діяння, необхідно задовольнити і застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст.292 ч.2, 369-372, 503, 512- 513 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1