03 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Задовольняючи клопотання слідчий суддя виходив з того, що вилучені в ході огляду місця події об`єкти є доказом вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою їх подальшого збереження, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення для можливого призначення всіх необхідних судових експертиз та проведення необхідних слідчих дій, слідчим суддею накладено арешт на майно.
Однак, до цього часу повідомлення про підозру ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі у зазначеному кримінальному провадженню не вручено.
Заявник в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду.
Адвокат ОСОБА_5 , який представляє інтереси заявника на підставі договору про надання правової допомоги, надав суду письмову заяву про розгляд клопотання у його відсутності, підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити, з підстав, які викладені в ньому.
Слідчий на виклик в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечував.
Слідчий суддя ознайомившись з клопотанням та додатками до нього, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Даний захід забезпечення кримінального провадження був застосований через необхідність збереження речових доказів з метою недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення для можливого призначення всіх необхідних судових експертиз та проведення необхідних слідчих дій.
З наданих суду матеріалів вбачається, що повідомлення про підозру, в рамках даного кримінального провадження, не вручалось.
У свою чергу, слідчий суддя звертає увагу на норми ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
При цьому, у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі й збереження речових доказів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
В цей час, згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.
Частина 2 ст. 174 КПК України передбачає, що арешт може бути скасовано повністю або частково за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що на час вирішення клопотання заявника у органу досудового розслідування відсутня потреба в подальшому застосуванні арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року, про що свідчить позиція слідчого у кримінальному провадженні, який в своїй письмовій заяві не заперечував проти скасування арешту такого майна.
Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що заявлене клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 172-174, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1