Дата документу 22.12.2020 Справа № 336/4207/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4207/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/236/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, неодружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що злочин вчинений обвинуваченим.

Поставлено скасувати арешт смартфону в корпусі біло-чорного кольору з написом IPAKY, який вилучений у ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 травня 2017 року.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своєї скарги прокурор вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 в судові засідання не викликався, його не допитано та не надано право виступу у судових дебатах, на підтвердження чого в матеріалах кримінального провадження відсутні підтвердження вручення судових повісток, у зв`язку із чим потерпілий був позбавлений прав, визначених ч. 3 ст. 56 КПК України.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься клопотання потерпілого про його допит в судовому засіданні, однак судом дане клопотання не розглянуто та не проведено допит потерпілого.

Також, на допиті потерпілого наполягала сторона обвинувачення, оскільки за відсутності потерпілого ОСОБА_9 неможливо з`ясувати всі обставини, однак суд завершив кримінальне провадження без з`ясування показань потерпілого.

Судові засідання 05 квітня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 26 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, 31 травня 2019 року, 14 червня 2019 року, 26 червня 2019 року, 01 липня 2019 року проведені без участі представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 та не здійснювались виклики останнього у судові засідання, чим порушено його права та позбавлено можливості допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , який відбувся 11 квітня 2019 року, участі у судових дебатах 26 червня 2019 року та проголошення вироку 01 липня 2019 року.

Судом допущена неповнота судового розгляду, оскільки у порушення обраного порядку та обсягу доказів, які підлягають дослідженню у даному провадженні, судом не здійснено допит потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , відмовлено у задоволенні окремих клопотань прокурора про проведення допиту потерпілого ОСОБА_9 , відмовлено прокурору у долученні та дослідженні письмових доказів, речових доказів (грошових коштів, диску з фото), які містять відомості, що стосуються обставин кримінального провадження.

При ухваленні вироку суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: висновок експерта 1658 МД, згідно з яким, встановлено характер і тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2017 року, зі змісту якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого як особу, яка наносила йому тілесні ушкодження, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2017 року, зі змісту якого вбачається, що свідок ОСОБА_12 впізнала обвинуваченого як особу, яка побила її чоловіка, протоколи проведення аудіо-відеоконтролю від 11 травня 2017 року, згідно з якими встановлено відомості, що підтверджують причетність ОСОБА_6 до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Окрім іншого, судом не зазначено, чому надано перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину у вчиненні злочину не визнав, вищенаведеним доказам, які суперечать позиції сторони захисту.

Суд за наявності доказів, які підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, не застосував положення санкції даної статті та не призначив покарання, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вироком суду, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину за таких обставин.
ОСОБА_6 , займаючи посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ГУНП в Запорізькій області, 28 квітня 2017 року в період часу з 03.00 години до 05.00 години, перебуваючи поряд з адміністративною будівлею Шевченківського ВП за адресою: м.Запоріжжя, вул. 8 Березня, та в приміщенні зазначеної будівлі, перевищуючи владу та службові повноваження працівника поліції, діючи умисно, усупереч вимогам ст.43 Закону України «Про Національну поліцію», без попередження, за відсутності підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», застосував до ОСОБА_9 фізичну силу шляхом нанесення ОСОБА_9 не менше 3 ударів руками та ногами по голові, чим спричинив останньому рану у лівій надбрівній ділянці, садно у лобовій ділянці ліворуч, на слизовій оболонці нижньої губи, синці у лівій та правій ділянках очних ямок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.365 КК України як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувались насильством, за відсутності ознак катування.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і наполягала на скасуванні вироку суду та призначенні нового розгляду в суді першої інстанції; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника -адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.
Так, відповідно до обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, тобто у перевищенні влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.
Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні вказаного правопорушення заперечував повністю, вказуючи про свою непричетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Про обставини подій пояснив, що у квітні 2017 року він працював дільничним офіцером поліції сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та заступив на добове чергування до 08.00 години 28 квітня 2017 року. Перебував в період чергування у кабінеті, розташованому у будівлі Шевченківського ВП за адресою: м. Запоріжжя. вул. 8 Березня, 27. Близько 02.00 години ночі черговий повідомив, що патрульна служба привезла до відділення поліції громадянина, який начебто намагався розплатитись фальшивою купюрою. Підійшовши до чергової частини, він побачив чоловіка, як згодом з`ясувалось - ОСОБА_9 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння, якому він запропонував пройти до свого кабінету. Вони разом вийшли з будівлі за адресою: м.Запоріжжя, вул.8 Березня, 31 та попрямували до іншої будівлі Шевченківського ВП за адресою: м.Запоріжжя. вул.8 Березня, 27, які розташовані неподалік одна від одної. Вже підходячи до будівлі по вул.8 Березня,27, ОСОБА_6 виявив, що в іншій будівлі відділення поліції залишились його ключі від кабінету. Запропонувавши ОСОБА_9 присісти на лавку та почекати на нього, він попрямував назад до будівлі по вул. 8 Березня, 31, де перебував десь 10-15 хвилин, оскільки забирав ще документи. Виходячи з будівлі відділення поліції, він почув якісь крики, однак, не зрозумів звідки, адже було темно, та пішов в бік будівлі по вул. 8 Березня, 27. Підходячи до лавки, де раніше залишався ОСОБА_9 , він побачив, що потерпілий лежить біля лавки на спині. Увімкнувши ліхтарик на своєму телефоні, побачив на обличчі ОСОБА_9 кров, після чого допоміг потерпілому підвестись та посадив на лавку, однак ОСОБА_9 постійно падав, скаржився, що у нього телефон пошкоджений. Потім потерпілий пояснив, що, очікуючи на нього ( ОСОБА_6 ), він побачив двох перехожих, до яких звернувся по цигарки, але у них виник конфлікт. ОСОБА_9 при цьому кілька разів падав з лавки та казав, що погано почувається. Побачивши на обличчі ОСОБА_9 ушкодження, він попросив чергового викликати швидку медичну допомогу. Через деякий час прибула бригада швидкої медичної допомоги та забрала ОСОБА_9 до лікарні, а десь о 06.00 годині ОСОБА_9 знову привезли до відділення поліції. У ОСОБА_9 була перемотана голова, але почувався він нормально. Він прийняв від ОСОБА_9 заяву про те, що потерпілий не має претензій до працівників поліції, надав відповідні пояснення. Також він запитав у чергового, чи опитали ОСОБА_9 з приводу фальшивих купюр, а черговий вказав, що у цьому немає потреби, оскільки купюри сувенірні. Далі ОСОБА_9 викликали таксі та він поїхав. Того ж дня, приблизно о 10-11 годині, коли він здавав зміну, йому зателефонувала жінка, яка представилась ОСОБА_13 , та вказала, що вона жінка ОСОБА_9 , та запитала що трапилось та чому її чоловік побитий. Цього ж дня він разом з ОСОБА_14 поїхали до дому потерпілого, вийшла дружина останнього, яка запитувала, що трапилось, казала, що чоловік не розповідає їй, хто його побив, каже, що якісь чоловіки. Він розповів їй ситуацію з сувенірними купюрами. Наступного дня ця жінка приїхала до Шевченківського відділення поліції та хотіла поспілкуватись з ним та начальником ВП. Він пояснив їй, що трапилось, але вона була не вдоволена, казала, що чоловік тепер не може працювати. В цей момент мимо йшов начальник Шевченківського ВП, якого ОСОБА_12 впізнала, та звернулась до нього, після чого вони вдвох пішли до кабінету. Через деякий час ОСОБА_15 викликав його та вказав, щоб він розбирався сам, оскільки саме він був черговим, тож має сам і відповідати. Причини, з яких ОСОБА_15 передав ОСОБА_12 гроші, йому не відомі, адже він не запитував, ці гроші йому не належали. Коли він запитував ОСОБА_15 , чому його роблять винним, то начальник вказав йому, що оскільки він черговий, тож він і має нести відповідальність у цій ситуації. Через деякий час в обох будівлях Шевченківського ВП були проведені обшуки, в ході яких вилучені його телефон та якісь матеріали перевірок.

На підтвердження висунутого обвинувачення прокурор посилалась на показання свідків та письмові докази.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він торгує овочами та фруктами на ринку, до ОСОБА_6 відчуває неприязнь. Дозволу на торгівлю свідок не має, неодноразово щодо нього складались протоколи про адміністративне правопорушення з цього приводу. 13 вересня 2017 року до нього підійшов ОСОБА_6 , представився, показав посвідчення та вказав, що свідок незаконно здійснює торгівельну діяльність, а також при цьому ОСОБА_6 забрав ваги, погрожував свідку фізичною розправою та знищенням майна.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що 13 вересня 2017 року у її приятеля ОСОБА_16 виник конфлікт з ОСОБА_6 , в ході якого останній погрожував відлупцювати ОСОБА_16 , а наступного дня також погрожував.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні вказала, що працює начальником відділу економічного розвитку та підприємництва у районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Щотижнево працівники районної адміністрації разом з працівниками поліції проводять рейди з метою припинення стихійної торгівлі. 13 вересня 2017 року в черговий раз рейдували, також приймали участь двоє співробітників поліції, один з яких ОСОБА_6 . Вони підійшли до продавців, які здійснювали торгівлю на газоні у неналежному місці, та попросили надати дозвільні документи, однак їм відмовили. Потім прийшов ОСОБА_16 , який самовільно без дозволів встановив два кіоски та казав, що тут все належить йому. Були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст.152 та ст.160 КУпАП, ОСОБА_16 самостійно віддав ваги.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_9 . Якось навесні 2017 року чоловік вранці пішов на роботу, а повернувся близько 06.00 годині наступного ранку. Ввечері вона телефонувала чоловіку, який вказав їй, що вип`є пива зі своїм знайомим, а потім приїде додому. Коли вранці чоловік приїхав, на його обличчі були крововиливи, також була зашита рана в районі брови. ОСОБА_9 ліг спати, а вона взяла його телефон та побачила, що чоловік спілкувався з ОСОБА_6 . На питання хто такий ОСОБА_6 , чоловік повідомив, що це поліцейський, який привіз його додому. Свідок зателефонувала за цим номером телефону, ОСОБА_6 повідомив їй, що її чоловіка підібрали працівники поліції та відвезли до лікарні Згодом до них додому приїхав ОСОБА_6 разом з ще одним чоловіком, який представився працівником поліції. Свідок питала, що трапилось, казала, що чоловіку потрібно до лікарні. Хтось їй пропонував якусь грошову компенсацію. Далі вона викликала швидку медичну допомогу та з чоловіком вони попрямували до лікарні. Потім свідок зателефонувала на «гарячу лінію» МВД та їй рекомендували звернутись до прокуратури. Після цього вона поїхала до прокуратури, де спілкувалась зі слідчим ОСОБА_19 , який викликав працівників СБ України. Працівники СБ України запропонували їй зателефонувати ОСОБА_6 та повідомити, що їй потрібні гроші на лікування. Вранці наступного дня до неї приїхали працівники СБ України, вона при них зателефонувала ОСОБА_6 . Далі працівники СБ України дали їй куртку з прихованою відеокамерою, щоб вона зафіксувала розмову з ОСОБА_6 . Вона поїхала до Шевченківського ВП та очікувала на ОСОБА_6 , також працівники СБ України вказали їй поспілкуватись з начальником відділення поліції. Під`їхав ОСОБА_6 , вони спілкувались. ОСОБА_6 вказував, що якщо вони хочуть, то можуть скаржитись. В цей момент підійшов чоловік, який представився начальником Шевченківського ВП, потім вона разом з ним пішла до кабінету, де ОСОБА_15 запропонував їй назвати суму компенсації. Вона вказала, що їм потрібно 5000 гривень, на що ОСОБА_15 відповів, що зараз знайдуть 2000 гривень, оскільки субота, а в понеділок ще 3000 гривень. Пізніше їй сказали, що знайшли 5000 гривень, ОСОБА_6 передав гроші ОСОБА_15 , а ОСОБА_15 - їй. Вона гроші взяла та написала розписку, після чого поїхала та зустрілась з працівниками СБ України, яким віддала гроші. ОСОБА_9 пояснював, що його на вулиці біля відділення поліції побили двоє працівників поліції, один з яких був лисим. Потім ОСОБА_6 разом із ще одним чоловіком відвезли ОСОБА_9 до лікарні, а потім знову привезли до відділення поліції, де попросили написати заяву, що ОСОБА_9 впав. Заяву про вчинення злочину їм не пропонували забрати, погроз від працівників поліції не було. ОСОБА_9 не мав наміру когось притягувати до відповідальності, хотів отримати кошти та забути про цю ситуацію. Згодом слідчий ОСОБА_19 познайомив її з адвокатом ОСОБА_10 та вказав, що цей адвокат буде представляти інтереси її чоловіка в суді. Особисто ОСОБА_9 з адвокатом не зустрічався, договір не укладав.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що у квітні 2017 року працював поліцейським водієм в Шевченківському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. Здається, що чергував в ніч з 27 на 28 квітня 2017 року, однак, не пригадує чи їздив на виклики, також не пригадує, чи викликалась швидка медична допомога.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні вказала, що працює в охороні в Шевченківському ВП, робоче місце у холі та вона контролює хто та до кого приходить. Вночі з 02.00 до 05.00 або до 06.00 години вона відпочиває, тому їй не відомі обставини подій. Зранку хтось сказав їй, що начебто був конфлікт між громадянином та дільничним.
Свідок ОСОБА_15 показав, що наразі працює начальником Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, а у квітні 2017 року обіймав посаду начальника Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_6 працював дільничним інспектором, скарг на нього не надходило. Якось він заходив до відділення поліції, коли ОСОБА_6 сказав, що з ним хоче поспілкуватись якась жінка. ОСОБА_6 нічого не казав про конфлікт. Ця жінка, як з`ясувалось - ОСОБА_12 , розповідала, що до ОСОБА_6 вона не має претензій, бо він не причетний до спричинення тілесних пошкоджень її чоловіку. ОСОБА_15 у свою чергу пояснював ОСОБА_12 , що вона не є потерпілою, що до відділення поліції має прийти її чоловік та написати заяву, щоб вони могли розібратись у цій ситуації. Також ОСОБА_12 казала, що у неї троє дітей, що чоловік не може працювати, після чого він, пожалкувавши її, дав їй грошові кошти, які належали особисто йому, про що ОСОБА_12 написала розписку. Також ОСОБА_15 вказував, що у приміщенні відділення поліції ведеться відеозапис, в тому числі на центральному вході та біля чергової частини.
Свідок ОСОБА_22 пояснила, що у квітні 2017 року працювала слідчим Шевченківського ВП, щось чула про те, що якась особа отримала тілесні ушкодження, але обставини цього їй не відомі. Дільничні інспектори перебувають в окремій будівлі та до складу слідчої оперативної групи не входять.
Свідок ОСОБА_23 повідомив, що працював інспектором-криміналістом Шевченківського ВП у квітні 2017 року, в ніч з 27 на 28 квітня 2017 року чергував у складі слідчої оперативної групи, але з ОСОБА_6 нікуди не виїжджав, з приводу подій тієї ночі йому особисто нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_24 пояснив, що у квітні 2017 року він працював разом із ОСОБА_9 Навесні 2017 року після роботи десь близько 21.00 години вони вдвох зайшли до кафе, розташованому у Комунарському районі, де вжили кожен приблизно по 350 мл горілки, після чого приблизно о 21.30-21.35 годині пішли в бік вул. Анголенка, а потім ОСОБА_9 попрямував в бік вул. Артема додому. Десь о 03.00 години вночі на його телефон був виклик з телефону ОСОБА_9 , але він не чув дзвінка та побачив виклик лише вранці. Наступного дня ОСОБА_9 на роботу не вийшов, а десь за п`ять днів зателефонував та попросив позичити 2000 гривень. Коли вони зустрілись, на обличчі ОСОБА_9 був синець, а голова забинтована, казав, що його побили двоє поліцейських, але причини того не пригадує. Десь у червні 2017 року ОСОБА_9 поїхав до Польщі, де і перебуває наразі. Спочатку він (свідок) спілкувався з ОСОБА_9 за допомогою меседжера «Вайбер» та соціальної мережі «Фейсбук», але потім ОСОБА_9 припинив спілкування.
Свідок ОСОБА_25 пояснив, що працював патрульним поліцейським. В ніч з 27 на 28 квітня 2017 року надійшов виклик з повідомленням про те, що якийсь чоловік намагався розрахуватись фальшивою купюрою. Прибувши на виклик на вул. Іванова, звернулись до продавця, яка вказала їм на чоловіка, що намагався розплатитись фальшивою купюрою. Вказаного чоловіка вони знайшли на пр. Моторобудівників, продавець вказала саме на нього, цей чоловік був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, був відчутний запах алкоголю, він невиразно розмовляв, одяг на ньому був брудний, видимих пошкоджень на обличчі він не помітив. Чоловік вказав, що грошей у нього немає, але він бажав купити пива, тому дав продавчині сувенірну купюру. Ще одна такаж купюра була при ньому. Далі вказаному чоловіку запропонували проїхати до Шевченківського ВП, оскільки документів при ньому не було, на що чоловік погодився, після чого патрульні приблизно опівночі відвезли його до Шевченківського ВП та передали до чергової частини.
Свідок ОСОБА_26 повідомив, що у квітні 2017 року працював поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізькій області. В ніч з 27 на 28 квітня 2017 року патрулював разом з ОСОБА_25 . Вночі прийшов виклик про те, що чоловік розрахувався фальшивою купюрою, після чого вони попрямували до місця виклику. Знайшовши чоловіка, показали його продавчині, яка підтвердила, що саме цей чоловік дав їй фальшиву купюру. Вказаний чоловік перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, хитався, відчувався запах алкоголю. При цьому чоловікові були ще сувенірні гроші. Будь-яких спеціальних засобів до нього не застосовували, видимих пошкоджень на ньому не було. Поліцейські повезли його до Шевченківського ВП, завели до чергової частини та поїхали.
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що у квітні 2017 року працював оперуповноваженим карного розшуку Шевченківського ВП. Якось черговий сказав йому, що від працівників лікарні на службу «102» надійшло повідомлення та потрібно поїхати за чоловіком та забрати його з лікарні. Він разом з ОСОБА_28 поїхали до п`ятої лікарні, там знайшли чоловіка, який вказав, що хоче написати якусь заяву у відділенні поліції, після чого його відвезли до Шевченківського ВП, де залишили у холі. Чоловік пересувався самостійно, на самопочуття не скаржився, здається, був нетверезий.
Свідок ОСОБА_29 показав, що навесні 2017 року він перебував на добовому чергуванні разом з оперуповноваженим ОСОБА_27 . Від чергового надійшло розпорядження про те, щоб поїхати до лікарні та забрати якогось чоловіка. Цей чоловік був біля лікарні, голова була замотана бинтом, були садна, чоловік казав, що його начебто побили працівники поліції у Шевченківському ВП. Йому запропонували написати заяву про злочин, на що він погодився та його відвезли до Шевченківського ВП та залишили у холі.

Отже, вказані свідки не були безпосередніми очевидцями вчинення правопорушення, та не вказали на ОСОБА_6 , як на особу, що вчинила вищевказаний злочин. Більш того, про обставини даного злочину вказаним особам нічого не відомо, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції у вироку.

Також судом досліджені надані прокурором письмові докази та у вироку надана ним належна оцінка.

Так, згідно з наказом №407 о/с від 09 грудня 2016 року, ОСОБА_6 призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції, що підтверджено витягом з наказу (т.1 а.п.75).
Судом досліджено копію послужного списку ОСОБА_6 (т.1 а.п.212).
Згідно з витягами з ЄРДР, 28 квітня 2017 року о 13.13 годині слідчим ОСОБА_19 до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_9 про скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, з таким формулюванням: працівники поліції, перевищуючи свої службові повноваження, застосували насильство до ОСОБА_9 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження (т.1 а.п.150,152,153).
Згідно з постановою начальника СВ прокуратури Запорізької області від 19 травня 2017 року, у кримінальному провадженні визначено групу слідчих у складі ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , ОСОБА_34 (т.1 а.п.157).
Згідно з заявою ОСОБА_9 від 28 квітня 2017 року, останній звернувся до слідчого відділу прокуратури Запорізької області, в якій зазначив, що 28 квітня 2017 року він був побитий працівниками поліції, які відвезли його до лікарні та надали медичну допомогу десь о третій годині ночі. Також потерпілий вказав, що в Шевченківському відділенні поліції йому пропонували гроші, щоб закрити справу. В тому числі і особисто поліцейський на ім`я ОСОБА_35 (т.1 а.п.163).
28 квітня 2017 року о 12.00 годині слідчим СВ прокуратури Запорізької області ОСОБА_19 від ОСОБА_9 прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якій ОСОБА_9 вказав, що працівники поліції нанесли йому тілесні пошкодження та запропонували йому приховати вказаний злочин, надавши грошові кошти. Також ОСОБА_9 вказував, що протиправними діями йому було завдану шкоду на суму приблизно 5000 гривень (т.1 а.п.164).
Згідно з постановою слідчого від 23 червня 2017 року, призначено судово-медичну експертизу для встановлення наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_36 , їх характеру, ступеню тяжкості, обставин заподіяння (т.1 а.п. 167).
Згідно з висновком експерта №1658 МД, рана у лівій надбрівній ділянці, садно у лобовій ділянці ліворуч, на слизовій оболонці нижньої губи, синці у лівій та правій ділянках очних ямок у ОСОБА_9 самі по собі (з урахуванням наданої медичної документації) кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т.1 а.п.169).
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2017 року, ОСОБА_9 в присутності понятих були пред`явлені 16 фотознімків, на фотознімку під №2 ОСОБА_9 впізнав працівника на ім`я ОСОБА_35 , який наносив йому тілесні ушкодження (т.1 а.п.171-175).
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2017 року, ОСОБА_12 в присутності понятих були пред`явлені 16 фотознімків, на фотознімку під № 2 ОСОБА_12 впізнала особу, яку бачила за місцем свого проживання, в Шевченківському ВП та в кабінеті начальника Шевченківського ВП. На фотознімку зображено ОСОБА_6 , який повідомив їй, що він побив ОСОБА_9 (т.3 а.п.198-202).
Відповідно до протоколу обшуку від 19 травня 2017 року, проведеного за ухвалою слідчого судді від 18 травня 2017 року, був проведений обшук двох кабінетів в Шевченківському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, а саме кабінету № 37, де працював ОСОБА_6 , та кабінету № 21, який був до 10 травня 2017 року кабінетом ОСОБА_15 , в ході якого вилучено з кабінету № 37 блокнот, жетон поліцейського та службове посвідчення ОСОБА_6 , смартфон, яким користувався ОСОБА_6 , а з кабінету № 21 вилучено матеріали ЖЕО (т.1 а.п.188).
Відповідно до протоколу огляду від 22 травня 2017 року, проведено огляд смартфону (т.1 а.п.193).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 29 квітня 2017 року, ОСОБА_12 видала грошові кошти в сумі 5000 гривень (т.1 а.п.202).
Згідно з копією Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Шевченківського ВП (в ніч з 27 на 28 квітня 2017 року), потерпілий ОСОБА_9 не вказаний у журналі як відвідувач. В Журналі наявні відомості про відвідування ОСОБА_12 Шевченківського ВП Дніпровського ВП 29 квітня 2017 року двічі: з 10.50 години до 11.00 години, та з 11.30 години до 11.40 години (т.1 а.п.217-251, т.2 а.п.1-10).
Відповідно до графіку чергування особового складу Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за квітень 2017 року, ОСОБА_6 чергував з 08.00 години 27 квітня 2017 року до 08.00 години 28 квітня 2017 року (т.2 а.п.11).
Згідно з висновком службового розслідування від 26 червня 2017 року, підтверджено відомості, викладені у зверненні ОСОБА_9 , щодо перевищення своїх службових повноважень дільничним офіцером поліції сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_37 (т.2 а.п.19)
У витягу з книги нарядів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області відомостей, які б мали доказове значення у кримінальному провадженні, не міститься (т.1 а.п.45).
В журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події під номером 8630 міститься запис від 28 квітня 2017 року року о 03.46 годині зі служби «102» за повідомленням медичного закладу про надходження ОСОБА_38 з забитими ранами (копія витягу т. 2 а.с. 48).
Згідно з постановою слідчого від 19 травня 2017 року, грошові кошти в сумі 5000 гривень визнані речовим доказом (т.3 а.п.195).
Відповідно до протоколу огляду від 28 липня 2017 року, слідчим оглянуто висновки 6534 та 6535, які постановою від 28 липня 2017 року визнані речовими доказами (т.2 а.п.58).
З висновку №6534 убачається, що 28 квітня 2017 року о 03.15 годині зі служби «102» до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_2 заявник - продавчиня ОСОБА_11 тримає чоловіка з фальшивими грошима. З довідки-бесіди та рапорту, складених ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_11 у ситуації розібралась сама. Згідно з висновком від 28 квітня 2017 року про результати розгляду звернення громадянки, складеного дільничним офіцером поліції сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_6 , затвердженого начальником сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_39 , перевірка за повідомленням ОСОБА_11 припинена (т.2 а.п.18-44).

З висновку №6535 убачається, що 28 квітня 2017 року о 03.46 годині зі служби «102» до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що бригада ШМД № 4 біля будинку № 29 по вул. 8 Березня у м. Запоріжжя о 03.20 годині підібрала ОСОБА_9 з забитою раною м`яких тканин лівої брови, у стані алкогольного сп`яніння, та доправила його до лікарні. 28 квітня 2017 року о 06.35 годині ОСОБА_6 від ОСОБА_9 прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якій ОСОБА_9 просив перевірку не проводити, оскільки претензій він не має, матеріальної шкоди йому не завдано. Також наявні письмові пояснення ОСОБА_9 . Згідно з висновком від 28 квітня 2017 року про результати розгляду звернення громадянина, складеного дільничним офіцером поліції сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_6 , затвердженого начальником сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_39 , перевірка за повідомленням ОСОБА_9 припинена (т.2 а.п.18-44).

Згідно з постановою слідчого від 28 квітня 2017 року ОСОБА_12 залучена до проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі конфіденційного співробітництва (т.2 а.п.86).
Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року надано дозволи на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, передбачених ст.ст. 260, 263, 269 КПК України, а саме: на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж оператора мобільного зв`язку «Київстар» ( НОМЕР_1 ), який використовує ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , терміном 60 днів; на спостереження за особою, з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів відносно ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , терміном 60 днів; на аудіо,- відео контроль особи відносно ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3 , терміном 60 днів (т.2 а.п.67).
28 квітня 2017 року слідчим видані доручення на заступника начальника Управління начальника ГВБКОЗ УСБУ в Запорізькій області про проведення оперативним підрозділом негласних слідчих (розшукових) дій за ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року (т.2 а.п.91,92).
В протоколах за результатами проведення негласних слідчих дій, складених 11 травня 2017 року оперуповноваженим ГВБКОЗ УСБУ в Запорізькій області, відображені результати виконання НСРД (т.2 а.п.73, 74).
В результаті спостереження за ОСОБА_12 встановлено, що 29 квітня 2017 року ОСОБА_12 на автомобілі співробітників СБУ приїхала до Шевченківського відділення поліції, де зустрічалась з двома чоловіками, а потім поїхала.
В результаті спостереження із застосуванням аудіо та відеозапису за ОСОБА_12 зафіксовано розмови між ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 29 квітня 2017 року.
Так, з 08.55 до 08.59 години ОСОБА_12 зателефонувала ОСОБА_6 та домовилась про зустріч в Шевченківському ВП. В ході розмови ОСОБА_12 висловила бажання, щоб людина, яка била, вибачилась, на що отримала відповідь, що ОСОБА_6 це не вирішує.
З 10.42 до 10.51 години того ж дня ОСОБА_12 спілкувалась особисто з ОСОБА_6 , в ході розмови ОСОБА_6 вказував, що викликав ОСОБА_9 швидку медичну допомогу, що лише допомагав ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 вказує, що чоловік може впізнати «лисого чоловіка», а також вказує, що потребує грошей на лікування.
О 10.51 годині ОСОБА_12 зустрілась з ОСОБА_15 , в ході чого вони спілкувались з приводу побиття ОСОБА_9 та грошової компенсації. Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що жоден з учасників розмови не вказує, якими саме особами були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_9 . При наступній зустрічі у кабінеті ОСОБА_15 передає ОСОБА_12 грошові кошти, а ОСОБА_12 запитує, чи буде покарана та людина, яка била руками та ногами, та вказує, що цей був не ОСОБА_35 , що у ОСОБА_40 руки цілі, що вона поглянула, чоловік казав, що ОСОБА_35 хороший хлопець. Далі ОСОБА_12 пише розписку про отримання грошових коштів, а потім виходить з кабінету начальника Шевченківського ВП та продовжує спілкування з ОСОБА_6 .
В ході розмови ОСОБА_6 не підтверджує, що бив ОСОБА_9 . ОСОБА_12 каже, що ОСОБА_6 був не один та працівники поліції вигороджують іншу особу.
31 липня 2017 року ОСОБА_6 та його захисника повідомили про тимчасове обмеження конституційних прав внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій (т.2 а.п.94, 96).
Згідно із службовою характеристикою та характеристикою з місця проживання ОСОБА_6 , останній характеризується позитивно (т.3 а.п.57, 59).

Досліджені докази суд належним чином проаналізував та навів у вироку мотиви, з яких прийняв одні докази та відкинув інші, а доводи прокурора в апеляційній скарзі про протилежне суперечать змісту оскаржуваного вироку.

Зокрема, суд обґрунтовано не прийняв висновок судово-медичної експертизи №1658 МД, пославшись на положення ч.12 ст.290 КПК України, відповідно до яких, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Так, згідно з матеріалами провадження та вироком суду, при судовому розгляді сторона захисту вказувала на те, що медичні документи, які досліджувались експертом при проведенні вищевказаної експертизи, стороні захисту не відкривались у встановленому порядку, а самі документи, які надавались експерту та виступали первісними матеріалами при проведенні експертизи, були отримані у незаконний спосіб.
Суд обґрунтовано вказав у вироку на те, що вказані доводи сторони захисту не спростовані в установленому законом порядку та будь-які медичні документи прокурором суду також не надані.
У постанові слідчого про призначення експертизи не зазначено, на підставі яких відомостей та даних експерт має проводити експертизу.
З постанови слідчого та матеріалів провадження не вбачається, що слідчим направлялись експерту матеріали справи чи будь-які інші документи.

Як вбачається з висновку експерта, ОСОБА_9 безпосередньо експертом не оглядався, а висновок експертом зроблений виключно на підставі висновку спеціаліста від 03 травня 2017 року та висновку експерта від 17 травня 2017 року, а також копій довідок, наданих слідчим, які суду не надавались, відповідно, в матеріалах провадження - відсутні.

Відомостей про те, що слідчий або прокурор звертались із клопотанням до слідчого судді про надання тимчасового доступу до документів, а саме: до медичних документів щодо ОСОБА_9 та отримали такий дозвіл, в матеріалах провадження немає, як і відомостей про те, що потерпілий ОСОБА_9 сам надавав слідчому відповідні медичні документи чи згоду на їх отримання для подальшого їх надання експерту.

Отже, відсутні докази того, що копії довідок та амбулаторна картка, які досліджувались експертом, отримані законним шляхом.

Висновки суду першої інстанції з зазначеного приводу узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року (справа №754/14281/17, провадження № 51-218кмо19).
Відповідно до висновку, викладеного в даній постанові Верховного Суду, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п.1 ч.1 ст.438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Також, суд обґрунтовано не прийняв протоколи впізнання особи за фотознімками потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_12 , оскільки слідчий ОСОБА_19 перед проведенням впізнання не виконав належним чином вимоги ч.1 ст.228 КПК України. Крім того, в матеріалах провадження немає відомостей про те, що впізнання особи за фотознімками в даному випадку дійсно було обумовлено необхідністю, з огляду і на те, що на час проведення вищевказаної слідчої дії (26 травня 2017 року) ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного та від органів досудового розслідування не переховувався. Також суд обґрунтовано звернув увагу на те, що фототаблиці, додані до протоколів, не підписані ОСОБА_9 та ОСОБА_12 (у фототаблицях містяться лише підписи понятих та слідчого), тому неможливо встановити, чи дійсно потерпілий та свідок впізнали особу №2 на доданій до протоколу фото таблиці. Один з додатків протоколів, а саме вказані у протоколі довідки на 1 аркуші, в матеріалах провадження відсутні.

Суд вірно зауважив на тому, що в ході впізнання ОСОБА_9 вказав, що впізнає працівника на ім`я ОСОБА_35 , який наносив йому тілесні ушкодження. В той же час, потерпілий не вказав, коли та за яких обставин та які тілесні ушкодження нанесла йому ця особа. Показання ОСОБА_12 , які зафіксовані в протоколі впізнання, не знайшли свого підтвердження при перегляді судом відеозаписів НСРД.

Також суд вказав у вироку, чому відмовив у дослідженні документів, які стосувались грошових коштів, що передавались ОСОБА_15 . ОСОБА_12 , зокрема, послався на неналежність цих доказів з огляду на положення ст.ст.85, 337 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Вмотивував суд належним чином і своє рішення про відмову у прийнятті як доказу наданого свідком ОСОБА_12 DVD- диску.
Висновки суду про те, що результати службового розслідування самі по собі не можуть слугувати доказом вини обвинуваченого ОСОБА_41 , оскільки вина особи у вчиненні кримінального правопорушення встановлюється судом у передбаченому законом порядку, на думку колегії суддів, також є правильними.
На спростування висновків суду в апеляційній скарзі прокурора не наведено жодного переконливого доводу.
Те, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувся без участі потерпілого, на що вказує прокурор в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування оскаржуваного вироку, з огляду на таке.
Судом першої інстанції на адресу потерпілого ОСОБА_9 направлялися судові повістки, які поверталися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.3 а.п.123-124, 137-138).
Приймаючи рішення про можливість розгляду провадження у відсутність потерпілого, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що про наявність кримінального провадження в суді першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 було відомо, про що свідчать і заяви потерпілого, які містяться в матеріалах провадження, в яких останній підтверджує свою обізнаність про наявність в суді даного кримінального провадження, де він є потерпілим, а також про день, час та місце судових засідань.
Проте, у призначені судові засідання потерпілий не з`являвся. З матеріалів провадження вбачається, що потерпілий виїхав за межі України, але направляв на адресу суду заяви, в яких вказував про своє бажання брати участь у розгляді провадження. У зв`язку з цим, суд неодноразово відкладав розгляд провадження задля надання можливості потерпілому реалізувати свої процесуальні права. Саме цією обставиною обумовлюється тривалий розгляд провадження судом першої інстанції.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2019 року в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_7 про направлення запиту про міжнародну правову допомогу у зазначеному кримінальному провадженні дійсно залишено без задоволення.
Своє рішення суд мотивував тим, що прокурором не надано можливості фактичного виконання такого допиту, оскільки жодних доказів того, що ОСОБА_9 проживає за адресою, вказаною у клопотанні, суду не надано (т.3 а.п.157-158).
В матеріалах кримінального провадження міститься лист прокуратури Запорізької області, направлений на адресу, яка зазначена у заявах, поданих від імені ОСОБА_9 , проте будь-які відомості про отримання даного листа ОСОБА_9 , в матеріалах кримінального провадження відсутні (т.3 а.п.146).
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що у судові засідання не викликався і представник потерпілого, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, є безпідставними.
Так, в матеріалах кримінального провадження міститься заява адвоката ОСОБА_10 (з яким відповідний договір про надання правової допомоги уклала дружина потерпілого ОСОБА_12 ), в якій останній просить розглядати дане кримінальне провадження без його участі (т.3 а.п.97).
Таким чином, з поданої заяви вбачається, що в ній йдеться не про окреме судове засідання, а судовий розгляд кримінального провадження в цілому.
З приводу доводів прокурора про те, що судові засідання 05 квітня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 26 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, 31 травня 2019 року, 14 червня 2019 року, 26 червня 2019 року, 01 липня 2019 року, проведені без участі представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 та не здійснювались виклики останнього у судові засідання, колегія суддів звертає увагу на таке.

На адресу адвоката ОСОБА_10 судом направлялися судові повістки, які останнім були отримані, що підтверджується поштовими повідомленнями (т.3 а.п.132).
Як убачається з журналу судового засідання від 05 квітня 2019 року, в зазначене судове засідання не з`явилась і прокурор (т.3 а.п.125).
У судове засідання, яке призначене на 26 квітня 2019 року, після оголошення перерви, прокурор також не з`явилася, що стало підставою для направлення судом дисциплінарної скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (т.3 а.п.159, 174-176).
Як убачається з журналу судового засідання від 07 травня 2019 року в зазначене судове засідання не з`явилася прокурор. Наступне судове засідання було призначене на 21 червня 2019 року. У вказаному судовому засіданні проведені судові дебати та повідомлено, що вирок суду буде проголошено 01 липня 2019 року (т.3 а.п.180, 222-223, т.4 а.п.1).
Як свідчать матеріали провадження, судові засідання по даному кримінальному провадженню на 31 травня 2019 року, 14 червня 2019 року, 26 червня 2019 року судом взагалі не призначалися.

Таким чином, суд вжив всі необхідні заходи для забезпечення присутності потерпілого у судовому засіданні, проте допитати його не виявилось за можливе з об`єктивних причин. Представник потерпілого також не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права.
При апеляційному розгляді на адресу потерпілого, наявну в матеріалах провадження, також неодноразово направлялися судові повідомлення, які потерпілий не отримував. В тому числі, здійснювалось відповідне повідомлення і в засобах масової інформації. За клопотанням прокурора, через неявку потерпілого та його представника у судові засідання суду апеляційної інстанції апеляційний розгляд неодноразово відкладався. Проте, жодного разу потерпілий у судові засідання суду апеляційної інстанції не з`явився та долею даного провадження не цікавився.
Прокурор також брала на себе зобов`язання сприяти у явці потерпілого до апеляційного суду, але в подальшому суду повідомила, що вжитими заходами це їй не вдалося.
Те, що при судовому розгляді не була допитана у якості свідка обвинувачення ОСОБА_11 , про що також зазначає прокурор в апеляційній скарзі, також не завадило суду повно і всебічно з`ясувати обставини провадження та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що згідно з матеріалами провадження, за клопотанням прокурора ОСОБА_11 неодноразово викликалась у судові засідання, проте поштові повістки за адресою, вказаною прокурором у клопотанні, не отримувала та поштові повідомлення повертались до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.2 , а.п. 216,244, т.3 а.п.14, 39).
В свою чергу, прокурор, всупереч вимогам ч.3 ст.24 КПК України, не забезпечив присутність вказаного свідка під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі прокурора не зазначено, яке значення мають показання ОСОБА_11 для даного провадження.
Клопотань про повторне дослідження при апеляційному розгляді обставин провадження та будь-яких доказів прокурором також не заявлено, як і іншими учасниками провадження.

В свою чергу, згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
У відповідності до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості тлумачаться на її користь.
Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, про що неодноразово наголошувалось у рішеннях Європейського суду з прав людини, в т.ч. і у рішенні по справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року.
Колегія суддів вважає, що провівши судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до положень ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов до вірного висновку про те, що вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведено поза розумним сумнівом, тому останній підлягає виправданню, про що вірно зазначено як в мотивувальній, так і в резолютивній частині вироку.
За наведених обставин суд обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 за висунутим йому обвинуваченням.
В апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду та не вказано передбачених законом підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
В свою чергу, колегія суддів таких підстав не вбачає і з урахуванням вищевикладеного вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Істотних порушень процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що злочин вчинений обвинуваченим, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4