Справа № 154/994/20 Провадження №11-кп/802/663/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше неодноразово судимого, і останній раз вироком Нововолинського міського суду Волинської області 29.08.2019 року за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29.08.2019 року з урахуванням ст.72 КК України, відповідно до якої одному позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 15 травня 2020 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 18 березня 2020 року по 15 травня 2020 року із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Речові докази: грошові кошти в сумі 1921 грн. повернуто ОСОБА_9 ; жіночий гаманець повернуто потерпілій ОСОБА_10 .

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 04 січня 2020 року близько 12 год. в м. Володимирі-Волинському, знаходячись на території міського госпрозрахункового ринку, що по вул.Данила Галицького, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, повторно таємно викрав з сумочки ОСОБА_10 , належний їй шкіряний гаманець вартістю 300 грн., в якому знаходились гроші в сумі 500 грн. та 50 доларів США, що згідно офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 04.01.2020 року становить 1184 грн. 31 коп., чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1984 грн. 31 коп.

Крім цього, 26 січня 2020 року близько 13:30 год. в м. Володимирі-Волинському, ОСОБА_7 , знаходячись на території міського госпрозрахункового ринку, що по вул.Данила Галицького, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел на протиправне заволодіння чужим, повторно таємно викрав з сумочки ОСОБА_11 , належний їй шкіряний гаманець вартістю 200 грн., в якому знаходились гроші в сумі 800 грн. та 200 Польських злотих, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.01.2020 року становить 1281 грн. 72 коп., чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2281 грн. 72 коп.

Крім цього, 28 січня 2020 року близько 10 год. в м. Володимирі-Волинському, ОСОБА_7 , знаходячись на території міського госпрозрахункового ринку, що по вул.Данила Галицького, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, повторно таємно викрав з жіночої сумочки ОСОБА_12 , належний їй шкіряний гаманець вартістю 200 грн., в якому знаходились гроші в сумі 1000 грн., чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.

Крім цього, 28 лютого 2020 року близько 14:20 год. в м. Володимирі-Волинському, ОСОБА_7 , знаходячись в якості пасажира в салоні рейсового автобуса марки «Мерседес Бенц 609», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , сполученням «Луцьк Володимир-Волинський», що прибув на територію автобусної станції по вул.Данила Галицького, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тимчасовою відсутністю водія та реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно таємно викрав з панелі, виручені від продажу квитків кошти в сумі 1921 грн., належні ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання належним чином не було враховано тих обставин, що він активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, що фактично є обставинами, які пом`якшують покарання. При цьому обставин, які обтяжують його покарання судом встановлено не було. На його думку, суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував роз`яснень, викладених у постанові ПВСУ №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання". Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши йому за ч.2 ст.185 КК України більш м`яке покарання, а саме - у виді обмеження волі в межах санкції цієї статті.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.2 ст.185 КК України є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинені ним злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України (чотири епізоди), згідно із ст.12 цього ж Кодексу відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, зокрема те, що він раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини в тому числі тяжкі, а нові злочини про які мова йде в даному провадженні, вчинив у січні-лютому 2020 року, тобто через незначний проміжок часу після звільнення з місця позбавлення волі (24.05.19).

Крім того, суд також правильно взяв до уваги і той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 до вчинення злочинів в даному провадженні, вчинив й інший злочин відразу ж після звільнення з місць позбавлення волі, за який вироком Нововолинського міського суду від 29.08.2019 року йому призначено покарання у виді обмеження волі.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 місяців, і на підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднав невідбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду від 29.08.2019 року, та остаточно визначив йому до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання у виді обмеження волі, з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 травня 2020 року щодо нього, без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді