Справа № 466/1901/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/619/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_6 , -

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
На цю ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати у строк відбування покарання строк його перебування у СІЗО м. Рівно з липня 2015 року по січень 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що термін перебування його у СІЗО м. Рівно з липня 2015 року по січень 2016р. підпадає під дію положень ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІ від 26.11.2015р., які суд першої інстанції не дотримався.

При апеляційному розгляді справи засуджений ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу засудженого, з огляду на безпідставність такої.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали відносно засудженого ОСОБА_6 дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції із заявою про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», в якій просив врахувати його строк перебування під вартою в СІЗО м.Рівне в період з лютого 2017 року по квітень 2019 року, а також з липня 2015 року по січень 2016 року та зробити перерахунок.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно даної норми Закону у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Як встановлено ст.1 Закону України від 30 червня 1993 року «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 засуджено вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2018 року за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч.1, 71, ч. 3 ст. 78 КК України на 6 років позбавлення волі та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 17.02.2017 року по дату набрання вироком законної сили (а.с.13-21).

Згідно цього вироку ОСОБА_6 був затриманий 17.02.2017 року та ухвалою слідчого судді від 18.02.2017 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21.02.2019 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2018 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін, тобто цей вирок вступив у законну силу (а.с. 22-23).

Отже, строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження рахується засудженому ОСОБА_6 з 17.02.2017 року (часу затримання) по 21.02.2019 року (прийняття рішення судом апеляційної інстанції та вступу вироку у законну силу).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зарахування у межах цього кримінального провадження як строк попереднього ув`язнення перебування засудженого у СІЗО м. Рівно з липня 2015 року по січень 2016 року, оскільки, як зазначено вище, попереднє ув`язнення до ОСОБА_6 у межах цього кримінального провадження було застосовано з 17.02.2017р. по 21.02.2019р. та зараховано у строк відбування ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання про те, що прохання засудженого ОСОБА_6 про зарахування йому у строк відбування покарання, зокрема, строк перебування його у СІЗО м. Рівно з липня 2015 року по січень 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, не може бути задоволено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання засудженого, які б вплинули на правильність прийнятого рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2020 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 щодо зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: