Дата документу 11.09.2020 Справа № 554/7035/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Шапкіно, Єнісейського району, Красноярського краю, громадянки України, з професійно-технічною освітою, яка проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця помічника гранатометника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звання «солдат», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, по матеріалам досудового розслідування № 0000475, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 . В клопотанні орган досудового розслідування необхідність прийняття такого рішення аргументував наступним.
Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтавіздійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні під №0000475 від 01 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що згідно з вимогами ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 03 травня 2019 року в добровільному порядку призвана ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки на посаду осіб рядового складу, за яким вона зобов`язана проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту).
Відповідно до наказу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України №56-РС від 24.07.2019 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду помічника гранатометника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915А, а відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», остання вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період.
17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014
«Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинна свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з нею і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені їй зауваження зобов`язана доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 00 хв. у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 17 год. 00. хв. завершується робочий день.
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Збройних Силах України в середині січня 2020 року вирішила стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 17 січня 2020 року самовільно залишила місце служби без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а саме територію військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця солдат ОСОБА_4 в період з 17 січня 2020 року по теперішній час, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, незаконно постійно перебуває поза межами території військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та проводить час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.
За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконує, перебуває поза межами території військової частини НОМЕР_1 в медичні установи не зверталась, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене нею ухилення від військової служби та про його причини не повідомляла, вільний час проводить на власний розсуд, тим самим продовжуючи вчиняти триваюче кримінальне правопорушення, чим вчинила самовільне залишення місця служби без поважних причин вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), - злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
31.07.2020 року ОСОБА_4 заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

В ході досудового слідства встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання тривалий час відсутня, місце перебування її не відоме, на неодноразові виклики до слідчого, прокурора не з`являлась та на зв`язок не виходила, у зв`язку з чим 31.07.2020 ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

10.09.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

З метою запобігання спробам підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий просить обрати підозрюваній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив задовольнити. Вказав, що дійсно підозрювана з`являлася до військкомату, він їй дзвонив, але у неї не було коштів з`явитися, тому оголосили в розшук.
Підозрювана в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що вона залишила службу, оскільки командир перевищив свої повноваження, вона хоче служити в іншій частині. Зазначила, що не ховалася, ходила д о військкомату, коштів поїхати до прокурора у неї не було. Просила обрати їй домашній арешт, враховуючи , що на її утриманні знаходиться брат - інвалід 2 групи та мати, яка перенесла інсульт.
Захисник в судовому засіданні просив обрати домашній арешт. Вказав, що ризики не доведені, підозрювана хоче продовжити службу, були позастатутні відносини і вона про це повідомила військкомат.
Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому же кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Встановлено, що 10.09.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

31.07.2020 року ОСОБА_4 заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

В обґрунтування клопотання, як на підставу застосування вказаного запобіжного заходу, прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тобто запобігання спробі підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підозрювана ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням Т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_7 від 01.04.2020 про вчинення кримінального правопорушення, актом службового розслідування по факту самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4 та матеріалами службового розслідування, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відомі їм обставини кримінального правопорушення, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, проаналізувавши доводи прокурора в обґрунтування обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, знайшли своє підтвердження.
Одночасно, відповідно до положень ст.178 КПК України при розгляді даного клопотання слід врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною злочину, дані про її особу, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою у злочині, у вчиненні якого вона підозрюється, а саме позбавлення волі на строк до семи років.
Так, з досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 має на утриманні непрацездатну матір, брата-інваліда 2 групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді «взяття під варту» відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При цьому, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02) якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Тому, суд дійшов до висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню.
Беручи до уваги наявність у підозрюваної постійного місця проживання, соціальних зв`язків, її майновий стан, а також повідомлення про підозру, обставини справи, з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними прокурором, враховуючи недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваної для запобігання ризиків, зазначених в клопотанні, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість застосувати відносно підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а не тримання під вартою, на якому наполягає прокурор.
Відповідно до положень ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч.6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
З урахуванням наведених мотивів та вимог закону, суд вважає можливим застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної під час досудового слідства, поклавши на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого їй злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 176-178, 181, 186, 193,194, 196,197, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, по матеріалам досудового розслідування № 0000475, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року - відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці у період з 22.00 год. по 06.00 год. наступного дня, без застосування електронних засобів контролю, строком до 08.11.2020 року, поклавши на неї наступні обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого їй злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до підозрюваної може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов`язавши передати копію ухвали для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.
Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст.382 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1