Дата документу 04.02.2021 Справа № 310/4369/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/151/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/4369/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)», в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2018 року задоволено частково клопотання заступника директора Департаменту начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 .

Ухвалено визнати, що за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винним за вироком Свердловського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації від 05.05.2017 року, Кримінальним кодексом України передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 31 січня 2017 року.

В задоволенні клопотання про виконання вироку Свердловського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації від 05.05.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_7 судових витрат, пов`язаних з оплатою праці адвоката в сумі 2750 рублів ухвалено відмовити.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області звернувся заступник директора Департаменту начальник Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України з клопотанням, відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України, про приведення у відповідність із законодавством України вироку Свердловського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації від 05.05.2017 року відносно громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання якого в м. Бердянськ Запорізької області, засудженого за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 105 КК Російської Федерації, до покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що за скоєний злочин на території Російської Федерації він був засуджений Свердловським районним судом м. Бєлгорода Російської Федерації 05.05.2017 року за ч. 1 ст. 105 КК Російської Федерації до 9 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму. Після відбуття покарання в колонії майже 3 роки, відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених громадян та за клопотанням Міністерства юстиції РФ, указом Міністерства юстиції України було прийнято рішення 03.05.2018 року про прийняття його в Україну, як громадянина України для подальшого відбування покарання. 25.06.2018 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області прийняв рішення кваліфікувати скоєний ним злочин відповідно до законодавства України за ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі. Строк покарання суд залишив попередній 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Враховуючи всі обставини, вважає, що строк покарання є занадто суворим. На підставі ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку задіяти процедури, передбачені законодавством виконання вироку, просить призначити йому мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Також 11.06.2020 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , в якому він просить відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) перерахувати йому строк перебування під вартою до набрання вироком законної сили з розрахунку день за два.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дані вимоги закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Правовою підставою для приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, окрім визначеного КПК України порядку, слугує також Конвенція «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, яка ратифікована Верховною Радою України 22 вересня 1995 року (далі Конвенція).

Як зазначається у пункті d ч. 1 ст. 11 Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 603 КПК України вбачається, що суд, розглядаючи клопотання про приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Частиною 1 статті 9 Конвенції визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно із положеннями статті 11.

З аналізу положень Конвенції (ст.ст. 10, 11) випливає, що покарання за своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку; у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Свердловського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації від 05 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 105 КК Російської Федерації (вбивство) та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що суд, задовольняючи частково клопотання заступника директора Департаменту начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України про приведення вказаного вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, дійшов висновку, що зазначені дії засудженого є кримінально караними відповідно до закону України про кримінальну відповідальність та підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, за яке передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Районний суд правильно визначив покарання засудженому за цією статтею, з урахуванням призначеного засудженому вищевказаним вироком покарання, - у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що строк покарання є занадто суворим, є безпідставними, з огляду на вищевказані положення ч. 3 ст. 603, ч. 4 ст. 610 КПК України, ст.ст. 10, 11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Щодо клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

При цьому, п. 3 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 26.11.2015 року визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, до числа яких віднесено, в тому числі, «суд, що виніс обвинувальний вирок», проте не визначено суди, на які покладається виконання даного Закону.

Тому, дане питання підлягає вирішенню в порядку виконання вироку на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України, системний аналіз положень яких, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, вказує, що питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).

З урахуванням наведеного, подане клопотання підлягає поверненню засудженому ОСОБА_7 для звернення з ним до належного суду, яким є місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування чи зміну ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Повернути клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) та роз`яснити засудженому, що дане питання підлягає вирішенню в порядку виконання вироку на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4