ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1566/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 612/403/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника ТОВ Агрофірма «Подолівська» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області від 28 липня 2020 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Близнюківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000148 від 21.07.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області від 28 липня 2020 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Близнюківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000148 від 21.07.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.
Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: трактор Т 156, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, зареєстрований за ТОВ Агрофірма «Подолівська», що знаходиться за адресою: Харківська область, Барвінківський район, с. Барвінкове, вул. Скрипника, буд.6, шляхом заборони відчуження та розпорядження з метою запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення чи перетворення до скасування арешту майна власнику чи володільцю під відповідальне зберігання.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ Агрофірма «Подолівська» адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги докази, надані ним при розгляді клопотання, які могли б вплинути на його висновки, а саме те, що суду було надано копії технічної документації, договорів інших документів, які підтверджують правові підстави користування ТОВ Агрофірма «Подолівська» земельною ділянкою та наявність на ній будь-якої техніки. Вважає, що роботи, пов`язані із залізничним транспортом, не потребують документів, що дають право на їх виконання. Порядок видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок , який було затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.01.2005 №1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2005 за №70/10350 втратив чинність з 23.06.2020 на підставі наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільськогосподарського господарства України №642 від 07.04.2020 р. Тому вважає, що судом безпідставно визнано трактор засобом кримінального правопорушення на накладено на нього арешт.
Апелянт в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки прокурора, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області від 28 липня 2020 року за відсутності апелянта, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом Близнюківського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000148 від 21.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.
24.07.2020 р. слідчий поліції ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна по даному кримінальному провадженню. В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 21.07.2020 р. до відділу поліції надійшло повідомлення стосовно того, що невідомі особи за допомогою спеціальної сільськогосподарського техніки, навпроти АЗС «ТАТ Нафта» здійснюють зняття верхнього шару гнуту, чим створює шкоду довкіллю. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, земельна ділянка кадастровий номер: :01:003:0225 площа якої складає 4,3091 ГА на праві оренди належить ТОВ Агрофірма «Подолівська», . Згідно інформації Публічної кадастрової карти України та офіційного сайту Держгеокадастру України відсутні відомості щодо надання дозволу на здійснення зняття та перенесення ґрунтового покриву вказаної земельної ділянки. Жодних документів щодо надання дозволу на здійснення зняття перенесення грунтового покриву земельної ділянки відсутні. За вказаним фактом СВ Близнюківського ВП ГУНП в Харківській області 21.07.2020 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000148 за ч.1 ст.239 КК України. Наразі трактор Т156 визнаний речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин , що встановлюють ся під час кримінального провадження. У зв`язку з цим, слідчий просив накласти арешт на зазначений трактор, шляхом заборони його відчуження, використання, знищення, розпорядження чи перетворення, а також забезпечення зберігання інформації, яка може міститися на ньому.
Приймаючи рішення про часткове задоволення клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що слідчим доведено наявність правових підстав для арешту вказаного майна, враховуючи, що воно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, визнане постановою слідчого від 22.07.2020 р. речовим доказом у даному кримінальному провадженні, за існуванням розумних підозр вважати, що воно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не доведено необхідності накладення арешту на майно у формі заборони права користування цим транспортним засобом. Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права володіння завданням даного кримінального провадження і вищевикладені ризики відносно вилученого майна як доказу у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя вважав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню в частині заборони відчуження та розпорядження майном, повернувши його власнику чи володільцю під відповідальне зберігання.
Судова колегія погоджується з даним висновком слідчого судді, оскільки він є обґрунтованим та законним.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна, як зазначено в ч. 2 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК Украйни, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи зі змісту матеріалів вказаного провадження, є достатні підстави вважати, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси законних власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії", при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Отже, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Вказані апелянтом доводи та додані матеріали будуть перевірятись під час досудового розслідування. Іншого порядку для встановлення відомостей в межах чинного КПК України, не передбачено. На цьому етапі досудового розслідування такі доводи не свідчать про несправедливість або незаконність рішення слідчого судді щодо накладення арешту на транспортний засіб, оскільки такі доводи обов`язково будуть перевірятись в порядку чинного КПК України під час досудового розслідування, а обставини, на які посилається апелянт, є предметом доказування по цьому кримінальному провадженню. Тривалість арешту майна обумовлюється строками досудового розслідування, які передбачені чинним КПК України, тобто після спливу цих строків, власник майна, за наявністю підстав, не позбавлений процесуальних прав на звернення з клопотанням до слідчого або слідчого судді щодо скасування арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.
Крім того, колегія суддів враховує, що слідчим суддею обрано найменш обтяжливий спосіб арешту майна, так як оскаржуваною ухвалою слідчого судді накладено арешт шляхом заборони їх відчуження та розпорядження, передавши його на відповідальне зберігання власнику майна.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст. 98,170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ТОВ Агрофірма «Подолівська» адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області від 28 липня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді