ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2998/20 Справа № 204/3903/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальних провадженнях № 0000127, № 0001196, № 0000424 за апеляційною скаргою адвоката-захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 382 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року задоволено клопотання прокурора, та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до 23 жовтня 2020 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти громадського порядку та моральності, за що у разі доведеності їх вини, передбачено покарання до семи років позбавлення волі, а тому існують ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що з метою уникнення кримінального покарання, обвинувачені матимуть змогу переховуватися від суду та перешкоджати провадженню іншим чином, оскільки судом апеляційної інстанції вже було встановлено порушення обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків та намір затягування судового процесу, що обумовило застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, без визначення розміру застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, а тому суд прийшов до висновку про недоцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, що не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та не унеможливить існування визначених судом ризиків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати через допущені судом істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з перебуванням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» та звільнити з під варти у залі суду.
У випадку, якщо апеляційний суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , визначити розмір застави відносно кожного з них в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України та розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону та фактичним обставинам справи. Захисник зазначає, що ризики, які стали підставами для обрання та продовження запобіжного заходу, на теперішній час відпали та стали неактуальними, також відсутні об`єктивні докази їх існування, оскільки досудове розслідування у справі закінчено, всі докази, що здобуті органом досудового розслідування, знаходяться в матеріалах кримінального провадження, тому ризик, що обвинувачені можуть приховати або спотворити якісь докази, є неіснуючим.
Неіснуючим є й ризик, що обвинувачені у випадку застосування відносно них запобіжного заходу, не пов`язаного з перебуванням у слідчому ізоляторі, мають або будуть мати намір переховуватися від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки встановлені Дніпровським апеляційним судом та зазначені у відповідних ухвалах від 01.04.2020 року та 08.04.2020 року факти неявки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за викликом слідчого та суду стали результатом помилки слідчого та неправильного встановлення органом досудового слідства місця проживання обвинувачених, а всі випадки та причини їх неявки до апеляційного суду мали місце за станом здоров`я обвинувачених, що підтверджено відповідними медичними документами, наявність яких та достовірність підтверджено тими ж ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2020 року та 08.04.2020 року (вказані медичні документи долучено до попереднього клопотання від 01.07.2020 року та наявні в матеріалах судового провадження).
Відсутній також ризик та його підтвердження фактичними даними, що обвинувачені можуть впливати на свідків та потерпілих у справі, оскільки допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 заперечували будь-який тиск на них з боку обвинувачених до їх допиту в судовому засіданні, як й застосування фізичного насильства та вогнепальної зброї ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відносно будь-кого під час конфлікту з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та іншими невстановленими особами, що мав місце 24.02.2020 року.
Також немає відомостей щодо незаконного впливу з боку обвинувачених на потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_7 ні зараз, ні під час перебування ОСОБА_7 на волі.
Захисник звертає увагу суду на факти, які вказують на грубе порушення прав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час їх перебування під вартою, оскільки у червні поточного року, під час перерв у розгляді справи Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, всупереч приписам вказаного суду про перебування ОСОБА_7 під вартою в умовах ДУ «Дніпровська УВП №4», останній з невідомих причин був етапований до Синельниківської ВК №94 та, не будучи особою, засудженою за вчинення злочину, утримувався в умовах виправної колонії серед засуджених осіб, а не в умовах слідчого ізолятору, тим самим порушено й права захисника та суттєво обмежено можливості надання правової допомоги підзахисному.
Також в період часу з 02.07.2020 року до 04.08.2020 року обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повторно, замість перебування в умовах ДУ «Дніпровська УВП №4», були незаконно етаповані до виправних колоній: ОСОБА_7 - до Солонянської ВК №21, а ОСОБА_9 - до Синельниківської ВК №94.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 - громадянин України, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, працює менеджером з продажу у ФОП « ОСОБА_9 », за місцем роботи характеризується позитивно, відповідно до інформації Чечелівського ВП ДВП ГУНИ у Дніпропетровській області від 10.03.2020 року умов цілодобового домашнього арешту не порушував, у зв`язку із загальним станом здоров`я та внаслідок отриманих вогнепальних поранень проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня №21», у 1-му кардіологічному відділенні КНП «КЛШМД» ДМР, відділенні політравми КНП «МКЛ №16» ДМР. За час перебування у слідчому ізоляторі стан здоров`я та психологічний стан ОСОБА_7 суттєво погіршився та погіршується у зв`язку із неможливістю продовження лікування в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» та незаконним переміщенням до інших установ з виконання покарань Дніпропетровської області.
ОСОБА_9 - громадянин України, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання у АДРЕСА_1 , приватний підприємець, відповідно до інформації Чечелівського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області від 10.03.2020р. умов цілодобового домашнього арешту не порушував, у зв`язку із загальним станом здоров`я та внаслідок отриманих вогнепальних поранень проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня №21», відділенні політравми КНП «МКЛ №16» ДМР. За час перебування у слідчому ізоляторі став здоров`я та психологічний стан ОСОБА_9 суттєво погіршився та погіршується у зв`язку із неможливістю продовження лікування в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» та незаконним переміщенням до інших установ з виконання покарань Дніпропетровської області.
ОСОБА_8 - громадянин України, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання у АДРЕСА_1 , внаслідок отриманих вогнепальних поранень проходив лікування у відділенні політравми КНП «МКЛ №16» ДМР. За час перебування у слідчому ізоляторі стан здоров`я та психологічний стан ОСОБА_8 суттєво погіршився та погіршується у зв`язку із неможливістю продовження лікування в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4».
Виходячи з показань потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , фабули обвинувального акту, відсутності матеріальної шкоди та позовів про відшкодування моральної шкоди від дій обвинувачених, обставин справи в цілому, є беззаперечними факт, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 не застосовували насильство та не погрожували його застосуванням щодо потерпілого та сторонніх осіб, інкримінований їм злочин не спричинив загибель людини, раніше відносно них не обирався запобіжний захід - застава, тому незаконним є пропонування прокурором не застосовувати заставу відносно обвинувачених як альтернативну міру запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

При вирішенні питання, зокрема і при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак суд першої інстанції зазначених вимог Закону дотримався не в повному обсязі.

На підтвердження встановлених обставин місцевий суд послався на тяжкість кримінального правопорушення вчиненого проти громадського порядку та моральності, суворість покарання у разі доведеності вини обвинувачених та доведеність прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що з метою уникнення кримінального покарання, обвинувачені матимуть змогу переховуватися від суду та перешкоджати провадженню іншим чином.

Переглядаючи судове рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

З огляду на доводи апеляції, стадію кримінального провадження, в якому обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків.

При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, передбачених п.п. 1,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, звертає на себе увагу попереднє застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 найменш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, зокрема щодо прибуття за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду, не залишати місце постійного проживання цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора, або суду, починаючи з часу закінчення стаціонарного лікування.

Отже, по відношенню до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 раніше застосовувався альтернативний запобіжний захід.

Натомість, в подальшому колегією суддів Дніпровського апеляційного суду було встановлено порушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покладених на них процесуальних прав, зокрема, неодноразових неявок до судових засідань, що і стало наслідком зміни 08.04.2020 року запобіжного заходу на тримання останніх під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Отже, поряд із тяжкістю інкримінованних ОСОБА_7 (ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 382 КК), ОСОБА_8 (ч. 4 ст. 296 КК), ОСОБА_9 (ч. 4 ст. 296 КК) кримінальних правопорушень, очікуваним покаранням та відомостями щодо особи обвинувачених, які вже порушували покладені на них процесуальні обов`язки, судова колегія вважає ризик переховування підтвердженим.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційна інстанція відмічає, що обвинувачені частково ознайомлені з матеріалами кримінального провадження, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене, у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу, останні зможуть чинити тиск на потерпілого та свідків.

Отже, твердження захисника про недоведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків слід визнати непереконливими, а надані матеріали, які були і у розпорядженні суду першої інстанції засвідчують реальність існування ризиків негативної процесуальної поведінки обвинувачених, які не зменшилися.

Разом з тим, Дніпровський апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно не визначено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 розміру застави у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Так, 31 серпня 2020 року ухвалою Запорізького апеляційного суду було доповнено ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про застосовування відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень для кожного.

Обґрунтовуючи можливість застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави Запорізький апеляційний суд зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України.

Проте, не визначивши обвинуваченим передбачену процесуальним законом заставу у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не послався на жодну означену пунктами 1-4 обставину. Районний суд лише констатував, що судом апеляційної інстанції вже було встановлено порушення обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків та намір затягування судового процесу, що обумовило застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Дніпровський апеляційний суд частково погоджується з таким твердженням та вважає, що такі обставини у справі відсутні. Однак, що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи обставини кримінального провадження, наявність декількох кримінальних проваджень відносно останнього, колегія суддів вважає за можливе не визначати відносно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки визначення розміру застави є правом, а не обов`язком суду.

Що стосується обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , зважаючи на обставини у їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що з урахуванням позитивних відомостей стосовно осіб обвинувачених, стану їх здоров`я та запобігання зазначеним вище ризикам, є можливим визначити обвинуваченим заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 182 КПК України та перебуває у межах кратності, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката-захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року скасувати в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .
В цій частині постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 382 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - задовольнити частково.
Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2020 року.
Продовжити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2020 року з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень, які можуть бути внесені обвинуваченим або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.
Продовжити відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2020 року з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень, які можуть бути внесені обвинуваченим або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.
Роз`яснити, що обвинувачені або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному судом розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, обвинувачені підлягають звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покласти наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому вони фактично проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, який здійснює кримінальне провадження, прокурора та суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачені вважаються таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4