Справа № 333/7067/20
Провадження № 1-кп/333/330/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисогірка, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді стрільця 1-го відділення 2-го стрілецького взводу 11-ї стрілецької роти 5-го стрілецького батальйону (ВОС 100915П), у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання в порушення статутних вимог, в умовах особливого періоду, 04 листопада 2014 року самовільно залишив розташування вищевказаної військової частини, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від військової служби до 04 грудня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця несення служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Допитаний під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та пояснив, що дійсно 04 листопада 2014 року самовільно залишив розташування вищевказаної військової частини, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від військової служби до 04 грудня 2020 року, оскільки в нього була вагітна дружина та після народилася дитина.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця несення служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Вину у його вчиненні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Суд приймає до уваги дані, що характеризують особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, та батька-пенсіонера, на обліку у психіатричному та психоневрологічному диспансері не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, не встановлені.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, дані про його особу, відсутність у обвинуваченого судимості, визнання вини обвинуваченим, щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з урахуванням вимог ст.75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням.
По справі цивільних позовів не заявлено.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 366 - 368, 371, 373 - 374, 376, 395 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1