Справа №1005/4078/2012 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11/824/34/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 115 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підсудних: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з «ДУ Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року, якою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 години 00 хвилин 09 листопада 2020 року,
В С Т А Н О В И Л А:
На розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор ОСОБА_11 подав клопотання про продовження підсудним строку тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у розбійному нападі та умисному вбивстві ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що підтверджується показаннями потерпілих, показаннями свідків, протоколами слідчих дій та висновками експертів, іншими письмовими доказами, тобто у злочинах, віднесених до категорії особливо тяжких, що свідчить про високу ступінь суспільної небезпеки вказаних злочинів та особи підсудних, а саме дають підстави вважати, що підсудні можуть переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків шляхом погроз, умовляння, залякування чи їх підкупу, з метою зміни ними своїх показань чи дачі неправдивих показань, вчинити інший злочин, а тому строк їх тримання під вартою необхідно продовжити.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено та продовжено ОСОБА_9 і ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 години 00 хвилин 09 листопада 2020 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду, підсудний ОСОБА_9 , підсудний ОСОБА_10 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляції, в яких:
- захисник підсудного ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід до ОСОБА_10 . В обґрунтування своїх вимог вказав, що в клопотанні прокурора відсутній виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Клопотання не містить обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Ця вимога, також не була дотримана прокурором при написанні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в клопотанні виключно міститься виклад обставин згідно обвинувального акту. Сторона захисту звертала увагу суду, що докази, надані слідчим, не свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 148 КПК України і на які вказує слідчий та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.
Сторона захисту просила врахувати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 148 КПК України.
- підсудний ОСОБА_10 просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року скасувати та замінити йому міру запобіжного заходу на таку, що не пов`язана з триманням під вартою. В обґрунтування своїх вимог вказав, що в суді першої інстанції він надав клопотання, яким обґрунтував відсутність надуманих ризиків прокуратури з проханням про зміну запобіжного заходу. При цьому, в жодній ухвалі про продовження строку тримання під вартою за 1 рік та 4 місяці, не існує та навіть не намагались обґрунтувати його 12 річне тримання під вартою, не дивлячись на те, що в суд з`являлися 5 осіб, які заявляли про бажання взяти його на поруки.
Апелянт зазначив, що він в своєму клопотанні вказав, що за 12 років регулярного недоїдання всіх необхідних вітамінів для організму, існує великий ризик, що він може захворіти на COVID-19, а з його імунітетом, його чекає смерть.
Крім того, вказав, що суд першої інстанції наполягає на тому, що за ним потрібен цілодобовий контроль, при цьому, застосування браслету завжди показує де він знаходиться у будь-який час доби.
- підсудний ОСОБА_9 в доповненнях до всіх ухвал Бориспільського міськрайонного суду Київської області не погоджується і з оскаржуваною ухвалою, оскільки його кримінальну справу вже двічі скасовував Верховний Суд та судом постійно порушуються його права, а тому просить апеляційний суд усунути всі порушення, допущені судом першої інстанції, ухвалу про продовження йому тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти.
Заслухавши доповідь судді, підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляції та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляцій та просив ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 274 КПК України / в редакції 1960 року/, під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою (постановою) змінити, скасувати або обрати запобіжний захід відносно підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватись відповідними статтями Глави 13 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 148 КПК України /в редакції 1960 року/ запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений (підсудний) буде намагатися ухилитися від слідства та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
Відповідно до ст. 150 КПК України /в редакції 1960 року/ при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
В силу ч. 1 ст. 155 КПК України / в редакції 1960 року / взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 165 КПК України /в редакції 1960 року/ запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.
Як убачається з матеріалів справи, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підсудних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції послався на те, що продовжують існувати раніше встановлені ризики, передбачені ст. 148 КПК України /в редакції 1960 року/.
Так, існує висока ймовірність переховування підсудних від суду, а також існує ризик перешкоджання судовому розгляду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, ухилення від виконання процесуальних рішень, зважаючи на передбачене суворе покарання за інкриміновані підсудним ОСОБА_9 та ОСОБА_10 особливо тяжкі злочини, один з яких передбачає довічне позбавлення волі.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний підсудним даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 148 КПК України /в редакції 1960 року/ не зменшилися.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно підсудних більш м`яких запобіжних заходів, як про те ставляться питання в поданих апеляціях, оскільки вони об`єктивно не спроможні запобігти наведеним ризикам за відсутності цілодобового контролю за належною процесуальною поведінкою підсудних.
Так, особисте зобов`язання, підписка про не виїзд та застава, не можуть бути застосовані до підсудних, враховуючи наявні в матеріалах кримінального провадження дані про особи підсудних, які неодноразово засуджувалися за умисні корисні злочини, не мають постійного джерела доходу, на момент затримання не працювали.
Доводи апеляції підсудного ОСОБА_10 про тривале перебування під вартою не спростовує висновків суду про наявність вищезазначених ризиків та необхідності продовження строку тримання під вартою.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання підсудними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 274, 362, 366, 379 КПК України /в редакції 1960 року/ колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляції підсудного ОСОБА_9 , підсудного ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року, якою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 години 00 хвилин 09 листопада 2020 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С У Д Д І :
_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4