УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Так, у провадженні СУ ГУНП в м. Києві перебувають матеріалами кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст. 290, ч.3 ст.358 КК України.

29.08.2016 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва було постановлено ухвалу про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , із встановленням заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу на користь третіх осіб.

Заявник зазначає у клопотанні, що станом на день подання вказаного клопотання про скасування арешту, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, при цьому будь-яке процесуальне рішення щодо статусу автомобіля та кримінального провадження в цілому, органом досудового розслідування досі не прийнято, а права ОСОБА_4 на право користування вказаним автомобілем порушуються й на даний час.

Враховуючи вищезазначене, представник заявника адвокат ОСОБА_3 вважає, що потреба в подальшому накладенні арешту на даний час відпала, у зв`язку з чим просить задовольнити клопотання та частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014, а саме в частині заборони користування автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання з мотивів у ньому наведених та просив задовольнити.

Уповноважений слідчий у кримінальному провадженні №0013137 від 21.11.2014 у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений завчасно та належним чином. Додаткових пояснень, заяв, клопотань до суду не направляв.

Крім того, судом також направлявся запит щодо надання в судове засідання матеріалів кримінального провадження №0013137, однак такі матеріали слідчому судді надані не були. Водночас від слідчого не надійшло жодної заяви, клопотання або пояснень з приводу розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності слідчого.

Слідчий суддя, вислухавши думку представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в м. Києві перебувають матеріалами кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст. 290, ч.3 ст.358 КК України.

29.08.2016 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва було постановлено ухвалу про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , із встановленням заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу на користь третіх осіб.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначений автомобіль було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Водночас доводи заявника про порушення розумних строків здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0013137 заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, досудове розслідування кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014 триває майже 6 років. Арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 з 29.08.2016. Про підозру в рамках вказаного кримінального провадження нікому, зокрема і ОСОБА_4 , не оголошено, обвинувачення не пред`явлено, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків та істотно порушує безумовне право власності ОСОБА_4 на таке майно.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, такі додаткові доводи щодо необхідності продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , слідчому судді не наведено.

Також, слідчому судді не надано і доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_4 з іншими особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо оголошення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р. зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, та заявником і його представником в судовому засіданні. Крім того слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки володільцем майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014, не вбачаючи потреби для подальшого застосування такої заборони, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2016, в рамках кримінального провадження №0013137 від 21.11.2014, в частині заборони користування автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 200 VX4.5L», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст оголосити 23 жовтня 2020 року о 08 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1