Номер справи 283/2427/20
Номер провадження 1-кс/289/298/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 м. Радомишль

Слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської областi ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,
користувача майна ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000510 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

До суду, після визначення підсудності Житомирським апеляційним судом, надійшло клопотання заступника начальника СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0000510 про накладення арешту на автомобіль марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 .
Подане клопотання мотивує тим, що 10.11.2020 близько 19 год. 00 хв. у с. Юрівка Малинського району Житомирської області по вул. Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала вуличну дорогу зліва направо відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої гомілки, струсу головного мозку та була доставлена швидкою допомогою до КНП "Малинська міська лікарня".
За даним фактом 11.11.2020 СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000510 та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
У ході огляду місця події від 10.11.2020, було вилучено автомобіль марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу. Під час огляду вилученого автомобіля, було виявлено, що даний транспортний засіб зазнав технічних пошкоджень, та на ньому збереглися сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин пригоди, що встановлюється під час кримінального провадження. Отже, існують достатні підстави вважати, що він є речовим доказом злочину.
Враховуючи, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також можливість використання як доказів відомостей, що містяться на вказаному транспортному засобі та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цього засобу, та те, що у даному кримінальному провадженні необхідно провести ряд судових експертиз, зокрема експертизу технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічну експертизу, експертизу механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на указаний транспортний засіб.
В судове засідання прокурор ОСОБА_8 та заступник начальника СВ ОСОБА_5 не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлене клопотання підтримують та просять задовольнити.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила щодо накладення арешту на майно її довірителя, посилаючись на те, що на час розгляду даного клопотання вже втрачена актуальність мети накладення арешту на автомобіль, оскільки орган досудового розслідування мав можливість провести усі слідчі дії, необхідні для встановлення обставин ДТП. Адвокат зазначила, що 18.11.2020 вже проведена інженерно-транспортна експертиза з дослідження технічного стану транспортного засобу, висновком якої 25.11.2020 підтверджена технічна справність автомобіля на момент виникнення аварійної обстановки, а проведення транспортно-трасологічної експертизи та експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди можливе на підставі матеріалів кримінального провадження. За таких обставин ОСОБА_3 вважає, що на час розгляду клопотання відсутня мета збереження автомобіля як речового доказу, а також правова та фактична підстава для позбавлення власника права володіння та користування транспортним засобом, а втручання у право володіння майном є неспіврозмірним та невиправданим, тобто не відповідає критерію справедливого балансу. Окрім того, вказує, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення чи перетворення автомобіля власником.
Користувач майна ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Витягом з кримінального провадження № 0000510 від 11.11.2020 підтверджується факт внесення 11.11.2020 до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме відносно того, що 10.11.2020 близько 19 год. 00 хв. у с. Юрівка Малинського району Житомирської області по вул. Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала вуличну дорогу зліва направо відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої гомілки, струсу головного мозку та була доставлена швидкою допомогою до КНП "Малинська міська лікарня".
Відповідно до змісту протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.11.2020 за результатами зазначеного огляду до Малинського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області вилучено автомобіль марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_9 , жителю с. Різня Малинського району Житомирської області.
Постановою заступника начальника СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_5 від 11.11.2020 вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000510.
Постановою заступника начальника СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_5 від 11.11.2020 у кримінальному провадженні № 0000510 призначено експертизу технічного стану транспортного засобу
Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно ст. 170 ч. 1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series A № 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.
Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
В той же час, ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Диспозиція ч. 1 ст. 286 КК України визначає, що кримінальним правопорушенням є порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Аналізуючи надані органом досудового розслідування матеріали, слідчий суддя приходить до висновку щодо можливості використання автомобіля марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , як доказу у кримінальному провадженні, що підтверджується обставинами події наведеними у клопотанні, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відомостям щодо отримання потерпілою тілесних пошкоджень, протоколом допиту свідка та відповідною постановою про визнання вказаного майна речовим доказом.
Слідчий суддя критично ставиться до заперечень представника власника майна в частині відсутності підстав для арешту автомобіля, зважаючи на те, що органом досудового розслідування не проведено всі необхідні слідчі дії із зазначеним речовим доказом, у тому числі не проведені всі необхідні експертизи, а їх проведення, на думку слідчого судді, без збереження доказів у незмінному стані, не можливе.
При вирішенні питання про застосування даного виду забезпечення кримінального провадження слідчий суддя враховує те, що внаслідок вказаної ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження, що обґрунтовує співмірність втручання у право власності ОСОБА_9 .
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна представником власника майна слідчому судді не надано та не заявлено про критичну необхідність ОСОБА_9 у користуванні автомобілем.
За таких обставин, слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , який вилучено під час огляду місця події є відповідно до ст. 98 КПК речовим доказом, а тому обмеження шляхом заборони на його відчуження, користування та розпорядження відповідає принципам розумності та співмірності, зважаючи на необхідність збереження зазначеного речового доказу та запобігання приховуванню або зміні стану вказаного майна, знищення слідів правопорушення до закінчення досудового розслідування і проведення відповідних експертиз, що повинно бути здійснено для захисту прав потерпілого та з`ясування обставин події правопорушення, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
На переконання слідчого судді потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні щодо накладення арешту на речовий доказ виправдовують такий ступінь втручання у права володіння, користування і розпорядження майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000510 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено за результатами проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.11.2020, а саме на автомобіль марки «MAZDA 2», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_9 , жителю с. Різня Малинського району Житомирської області, та яким користувався на час пригоди ОСОБА_4 , з метою збереження речових доказів.
Ухвалу направити для виконання заступнику начальника СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1