Справа № 509/419/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілі по кримінальному провадженню: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду с.Овідіополь кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000728, від 13.10.2018 р., з обвинувальним актом та цивільними позовами, яким:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Одеси, громадянин України, з середньою освітою, тимчасово не працюючий, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , раніше не судимий, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.10.2018 р. водій ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Toyota Corsa», р/н НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.9«а» «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин». Керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та контролювати рух керованого ним автомобіля.

У той же день, о 19.00 годині в с.Прилиманське Овідіопольского району Одеської області, в умовах вечірніх сутінок та при сухому асфальтному покритті, водій ОСОБА_4 здійснював рух по дорозі з боку м.Одеса в напрямку смт.Овідіополь. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям з вул.Нова, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», ОСОБА_4 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну. При об`єктивній можливості бачити, що перед нерегульованим пішохідним переходом у сусідній смузі руху легковий автомобіль зменшив швидкість та зупинився, ОСОБА_4 не прийняв заходів до зменшення швидкість керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частини і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, тобто допустив порушення вимог п.п.2.3«б», 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі , а також, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на пішохідний перехід. В результаті зазначених дій, ОСОБА_4 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який здійснював рух по пішохідному переходу в темпі середнього кроку з ліва на право за ходом руху автомобіля «Toyota Corsa». В результаті зазначеної ДТП ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма: садна волосяної частини голови та обличчя, дві забійні рани лобової ділянки, по одному крововиливу у м`які тканини лобової ділянки по центру і правої скронево-потиличної ділянки, уламкові переломи кісток основи черепа, крововиливи під м`які оболонки на випуклій і нижній поверхнях лівої великої півкулі головного мозку, правої потиличної частки і півкуль мозочка, забій-розміжчення нижньої поверхні лівої лобової частки, внутрішньо шлуночкові крововиливи; закрита травма грудної клітки: садно спини зліва, крововилив у м`які тканини задньої поверхні грудної клітки і поперекової ділянки справа, забої легенів; садна поперекової і крижово-клубової ділянок, садна обох кистей та нижніх кінцівок. Смерть ОСОБА_10 настала на місці ДТП і перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманою при ДТП відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток основи черепа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, забою-розміжчення головного мозку, внутрішньошлуночкових крововиливів. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 з`явився набряк головного мозку.

Вказаними діями, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Зазначених висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Допитий у судовому засіданні обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України за наведених вище обставин визнав, розкаявся, та надав показання, відповідно до яких повністю визнавши свою вину в скоєні зазначеного злочину, при обставинах, вказаних в обвинувальному акті, зазначив, що 12 жовтня 2018 року був з товаришем на ярмарці, там вживав пиво. Після чого вони разом сіли в автомобіль «Тойота», в с.Прилиманське Овідіопольського району, їхав по дорозі, повертаючи ліворуч на пішохідному переході не побачив людину та скоїв на неї наїзд. В скоєному кається, вину визнає повністю.

На запитання прокурора обвинувачений відповів, що їхав зі швидкістю 60-65 км/год, не бачив людину на пішохідному переході. Побачив уже чоловіка, коли він лежав. Керує т/з 8 років. Потерпілій його сім`я давала кошти на пам`ятник та поховання.

На запитання представника потерпілої обвинувачений відповів, що на досудовому слідстві вину у скоєному не визнавав, однак в суді визнав. Надавав слідчому пояснення, що не був за кермом автомобіля. За весь цей час він не просив вибачення, адже одразу тримався під вартою в СІ м.Одеси, батьки розмовляли з потерпілими та надавали допомогу. Відповів що шлюб офіційно розірвано, діти не зареєстровані за його місцем проживання. Старша донька проживає у бабусі в м.Саврань, молодша з ним. Частково визнає цивільні позови потерпілих, а саме цивільний позов ОСОБА_8 в розмірі 100 000 грн, позов ОСОБА_7 100 000 грн, стосовно двох малолітніх дітей: по 50 000 грн. разом 100 000 грн на обох, матеріальні шкоду не визнав, адже повністю оплатили похорони та дали кошти на пам`ятник.

На додаткові питання представника потерпілої обвинувачений відповів, що з ним в авто на момент ДТП був товариш ОСОБА_11 . Він не просив його давати будь-яких пояснень щодо тієї події. З матеріалами справи ОСОБА_4 знайомився, однак не пам`ятає пояснень вказаної особи. Гр.Шалашний до нього не під`їжджав. Вживав спиртні напої на стадіоні, в той день було свято села. З місця події в поле він не втікав, у нього були водійські права - їх конфіскували, авто на штраф площадці. Кається в скоєному. Його сім`я намагалася допомагати сім`ї загиблого, я в той час був в слідчому ізоляторі, коли батьки хотіли допомогти матеріально їм сказали, що вони морально на них давлять, тому більше не підходили. На даний час працює на будівництві, збитки по справі не компенсував, але в подальшому буде сплачувати.

З урахуванням визнання вини обвинуваченим, в відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, зі згоди сторони обвинувачення, потерпілих, представника потерпілих, обвинуваченого та його захисника, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих, та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, роз`яснено, що надалі вони не матимуть права оспорювати фактичні обставини справи, які вони визнають, в апеляційному порядку.

Будучи допитаним потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні 05.11.2019 року надав суду наступні пояснення по справі.

В той вечір коли відбулася ДТП брата довго не було дома, його мобільний телефон не відповідав. Він вийшов на зупинку в с.Прилиманське Овідіопольського району та чекав на нього. Разом з тим декілька разів телефонував в поліцію, однак ніхто не піднімав слухавку. Побачивши поліцейську машину неподалік він підійшов до неї, та пояснив що його брата уже як 2 год немає дома з роботи. На що працівник поліції запитав чи це не рюкзак брата, на він відповів, так це його. Потім йому сказали що брата збив автомобіль, він загинув на місці, швидка повезла тіло в морг. Потерпілий зі слів поліцейського зрозумів що його брата убили, він побіг додому щоб повідомити про те що сталося та заспокоїти невістку дружину брата. Вся сім`я плакала коли дізналася про таку подію. На наступний день він з другом отримали у слідчого дозвіл щоб піти в морг. Однак в приміщенні моргу йому показали лише фото, брата було важко впізнати, адже все було деформовано в області обличчя. Також потерпілий додав, що після загибелі брата йому та його сім`ї дуже важко. Він з покійним братом виросли в інтернаті, батьків не було, а тапер його ж діти ростуть без батька.

На запитання прокурора потерпілий відповів, що він з сім`єю брата проживає в одному будинку. На місці ДТП самого обвинуваченого не бачив, точно пам`ятає що була його мати, можливо хтось ще з його родичів. Співробітники поліції повідомили, що ОСОБА_4 забрали на авто поліцейські. Свідків події він не бачив, говорив з матір`ю ОСОБА_4 коли вона там була. Сім`я обвинуваченого дали гроші на пам`ятник та повністю оплатили похорони.

На запитання головуючого потерпілий відповів, що проживаємо з сім`єю брата в одному будинку, там два окремі входи, веду господарство окремо від них, забезпечую себе сам. Просив застосувати до обвинуваченого максимальну міру покарання.

На запитання представника потерпілої потерпілий відповів, що покійний був його рідним братом, ще в сім`ї є 6 (шість) братів та 2 (дві) сестри, всі підтримуємо спілкування, в Україні проживає брат ОСОБА_12 . У покійного брата дуже хороша сім`я, любляча дружина та діти. Стосунки з ним та з його сім`єю були та залишаються дружніми, однак після його смерті всі страждають. Як брата не стало, я залишаюся глядіти за його дітьми, граюся з ними. Цивільний позов підтримав повністю, додав що особисто йому ніхто нічого не відшкодував, обвинувачений нічого доброго йому не говорив. Вони з ним не спілкувалися, вибачення той не поросив за скоєне. Сім`я покійного брата дуже страждає.

На запитання захисника потерпілий відповів, що дійсно, сім`я обвинуваченого пропонували переоформити на них земельну ділянку, але вони сказали щоб розрахувалися грішми. Спочатку батьки обвинуваченого пропонували нам земельну ділянку, потім оплатили гроші за пам`ятник та ще раз пропонували ділянку.

Потерпіла по справі ОСОБА_7 в судовому засіданні 05.11.2019 року надала суду наступні пояснення.

В день загибелі чоловіка вона була дома з дітьми, чоловік працював в селищі Великодолинському. Він повертався з роботи завжди однаково, коли ввечері він не повернувся, вона ще зачекала 10 хв та почала дзвонити родичам, в поліцію, адже чоловік ніколи не затримувався. Про те що трапилося її повідомив брат чоловіка ОСОБА_8 . Після смерті чоловіка жити їм дуже важко, діти плачуть, їй морально важко самій, а також не вистачає коштів для сім`ї.

На запитання прокурора потерпіла відповіла, що ДТП сталася вночі, на місце аварії вона прийшла на наступний день, там була багато скла та крові. Батьки обвинуваченого підходили до неї, сказали якщо їх сина не посадять то він буде допомагати дітям. Сім`я обвинуваченого оплатила похорони та дали кошти на пам`ятник. Обвинувачений з нею не розмовляв, бачить його лише в залі суду. Щодо міри покарання, просила обрати міру покарання пов`язану з позбавленням волі, оскільки обвинувачений не кається в скоєному.

На запитання свого представника потерпіла відповіла, що в шлюбі вони прожили 3,5 років. Покійний чоловік забезпечував сім`ю самостійно, все робив по дому, вона лише доглядала за дітьми. Чоловік працював різноробочим на «Європласт» в смт.Великодолинському, а також по мірі можливості підробляв, щоб забезпечити сім`ю. Коли вона дізналася про загибель чоловіка в неї був шок. Тепер коли вона вдова, їй дуже важко, все їх життя змінилося, як будуть рости діти невідомо. Після смерті чоловіка та всього пережитого, їй часто стає погано ( змінюється тиск). Власної нерухомості у неї немає, будинок в якому зараз проживають вони орендують. Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

На запитання головуючого потерпіла відповіла, що після смерті чоловіка її сім`ї допомагають небайдужі люди. Стосовно запропонованої земельної ділянки вона дійсно відмовилася, вона не знає що їй робити з нею.

Судом досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до характеристик на ОСОБА_4 , від 16.10.2018р. та 07.02.2019 р., виданих Авангардівською сільською радою Овідіопольського р-ну Одеської області, останній характеризується позитивно. (а.с. 121, 53)

З Вимоги УІАП ГУНП в Одеській області від 09.01.2019 р. вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. (а.с. 125)

Відповідно до свідоцтв про народження, ОСОБА_4 є батьком малолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.123-124)

Відповідно до довідки від 16.10.2018р., виданої Авангардівською сільською радою Овідіопольського р-ну Одеської області, ОСОБА_4 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , складом сім`ї 3 чоловіка, а саме, ще його доньки , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 120) Зазначені обставини також підтверджуються актом депутата Авангардівської селищної ради ОСОБА_15 (а.с.122)

Анкетні данні ОСОБА_4 підтверджуються копією паспорту (а.с. 119)

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5,8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Судом встановлені обставини, передбачені ст.66 КК України, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, часткове відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Також, судом встановлені обставини, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання, а саме скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується Висновком за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 12.09.2018 р. (а.с.146).

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, керуючись положеннями ст.ст.50,65 КК України, згідно з якими покарання має бути призначене необхідне й достатнє для виправлення засудженої особи та попередження вчинення злочинів як засудженим, так і іншими особами, та має на мету не тільки кару, а й виправлення засудженого, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, в відповідності до ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, те, що він раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставини, що обтяжує покарання, наявність обставин, що пом`якшує покарання, його відношення до скоєного злочину.

З урахуванням зазначеним вище обставин, суд вважає, що покарання ОСОБА_4 необхідно призначити в вигляді позбавлення волі на строк, в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України, з позбавленням права керування транспортним засобом на встановлений вироком строк, та саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначені покарання, судом не встановлено підстав, для застосування положень ст.69 та ст.75 КК України.

Потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, відповідно до якого вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь витрати, пов`язані з похованням загиблого ОСОБА_9 , матеріальну та моральну шкоду.

Потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, відповідно до якого він просить стягнути з обвинуваченого на його користь відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпілі позови підтримали в повному обсязі.

Ч.1 ст.124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені витрати.

Згідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Частиною ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 1 ст. 1187 ЦК України визначає, що до джерел підвищеної діяльності належить діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово-вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням стану здоров`я потерпілого.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Частина ч.2 ст.1167 ЦК України регламентує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Потерпіла ОСОБА_7 звернулась до суду із цивільним позовом в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_16 1.000.000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, 10 300 гривень, в якості відшкодування витрат на спорудження пам`ятника загиблому ОСОБА_17 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_16 , в інтересах малолітнього сина ОСОБА_18 грошову суму в розмірі 500 000 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_16 , в інтересах малолітнього сина ОСОБА_19 грошову суму в розмірі 500 000 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди; 5216 гривень щомісяця, в якості відшкодування матеріальної шкоди на користь позивачки ОСОБА_16 , до 21.01.2034 року, тобто до досягнення 14 років молодшому синові Іакову, стягнути 5216 гривень щомісяця, в якості відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_16 , в інтересах малолітнього сина малолітнього сина ОСОБА_18 до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ; стягнути 5216 гривень щомісяця, в якості відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_16 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_20 до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Дослідивши матеріали цивільного позову, застосувавши норми закону, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_16 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї дитини, підлягає частковому задоволенню.

Так в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_7 спричинена моральна шкода, оскільки в дорожньо-транспортній пригоді загинув її чоловік, батько двох неповнолітніх дітей, що призвело до суттєвих психологічних страждань, до неможливості нормально, без страху, жити та спілкуватись з сусідами, близькими, оточуючими людьми, негативні зміни у житті, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну.

Наведене є підтвердженням порушення нормальних життєвих зв`язків як потерпілої ОСОБА_7 так і її дітей через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_16 та їх дітей, внаслідок смерті ОСОБА_17 як чоловіка та батька малолітніх дітей, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, визнає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_16 , яка діє в своїх інтересах, в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі по 400.000 грн. та в інтересах дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі по 300.000 грн. на кожного.

Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених ним розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

Так, вирішуючи позов в частині вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на поховання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року роз`яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

В підтвердження витрат на установку пам`ятника цивільним позивачем було подано накладну від 22.01.2019 р. на загальну суму 10.300грн. При цьому, судом встановлено, що зазначену суму потерпілим відшкодовано, в зв`язку з чим, вимога про стягнення витрат на встановлення пам`ятника заявлена потерпілою ОСОБА_7 не підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілою ОСОБА_16 в інтересах дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до наступного.

Обґрунтовуючи позов, потерпіла ОСОБА_7 посилається на наявність у її дітей - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 права на відшкодування шкоди, передбаченого положенням статті 1200 ЦК України.

За змістом абзацу 1 частини першої та частин другої, третьої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , як діти померлого ОСОБА_17 відносяться до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого (годувальника), оскільки були на його утриманні та потребували матеріальної допомоги.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Право на відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті. До непрацездатних утриманців потерпілого, які мають право на відшкодування шкоди, належать: діти віком до 16 років, ті, що навчаються, - до 18 років, і непрацездатні діти старшого віку; жінки, які досягли 55 років, чоловіки - 60 років або особи, які є інвалідами; один із батьків або дружина (чоловік) померлого чи інший член його сім`ї, якщо він не працює й доглядає дітей, братів, сестер, онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку (підпункт «а» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року).

Отже, діти загиблого мають право на відшкодування шкоди до досягнення ними 18 річного віку, а дружина загиблого, позивачка, яка не працює і здійснює за дітьми загиблого, має право на відшкодування шкоди до досягнення молодшому з дітей 14 років.

Судом встановлено, що загиблий працював без офіційного оформлення.

Відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 2019 рік мінімальна заробітна плата становить 4173 грн. на місяць. В розрахунках за цим позовом повинна прийматися сума рівна п`ятикратної мінімальної заробітної плати, тобто 4173 грн х 5 = 20865 грн. Відтак дохід на утримання одного члена сім`ї загиблого склав 5216 грн. = 20865/4. А отже розмір відшкодування для особи, що має право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника складає 5216 грн.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про підставність цивільного позову ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 в своїх інтересах до досягнення 14 років молодшому синові Іакова та інтересах малолітніх ОСОБА_21 та ОСОБА_22 до досягнення кожним повноліття.

Потерпілим ОСОБА_8 , заявлено позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500.000 гривен, оскільки в дорожньо-транспортній пригоді загинув його рідний брат, що призвело до суттєвих психологічних страждань, він втратив підтримку і допомогу у житті, що вплинуло на його нормальний спосіб життя, спогади про померлого рідного брата травмують його психіку, погіршує його психологічний стан.

Вирішуючи питання про обґрунтованість цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, пред`явленого потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_4 , суд погоджується із доводами позивача про те, що внаслідок скоєння злочину загинула дорога і рідна для нього людина, брат - ОСОБА_17 , чим йому була спричинена моральна шкода, що безперечно пов`язано зі стресом внаслідок втрати близької людини та втратою душевної рівноваги, що зумовило тяжкі страждання та переживання, психологічні страждання які не припиняються і на даний час.

Разом з тим, ч.2 ст.1168 ЦК України визначений чіткий перелік категорій осіб, на яких поширюється відшкодування моральної шкоди, а саме: чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, яким відшкодовується моральна шкода заподіяна смертю фізичної особи.

Встановлено, що ОСОБА_8 є рідним братом загиблого ОСОБА_17 , тому не підпадає під перелік категорій осіб, зазначених у ч.2 ст.1168 ЦК України, на яких поширюється відшкодування моральної шкоди. Належних доказів, щодо проживання потерпілого однією сім`єю з братом ОСОБА_8 , потерпілим не надано та судом не встановлено. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснював, що хоча вони проживали з сім`єю брата за однією адресою в одному будинку, користувались окремими входами, вели окреме господарство.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_4 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Процесуальні витрати на залучення експертів складають:

- по проведенню судової автотехнічної експертизи від 11.12.2018 р. 1716 грн.;

- по проведенню судової транспортно-трасологічної експертизи від 10.12.2018 р. 4290 грн.;

- по проведенню судової трасологічної експертизи від 12.12.2018 р. 1716 грн.;

- по проведенню судової автотехнічної експертизи від 10.12.2018 р. 1287 грн.

Загальна сума витрат на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування складає 9009 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави..

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до постанов слідчого СУ ГУ НП в Одеській області від 14.01.2019 р., речовими доказами визнані: сліди пальців рук в 1-му полімерному пакеті, дактилоскопічна карта ОСОБА_4 , змиви в 4-х паперових пакетах, біологічні зразки в 1-му паперовому пакеті, які підлягають зберіганню при матеріалах кримінального провадження; пара чоловічих туфель, що належали загиблому ОСОБА_23 , що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , підлягають поверненню потерпілій.

Відповідно до постанови слідчого СУ ГУ НП в Одеській області від 16.10.2019 р., речовим доказом також визнаний автомобіль «Toyota Corsa» р/н НОМЕР_1 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.12.2014 р., ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що мешкає за адресою, АДРЕСА_2 , з поміщенням цього транспортного засобу на зберігання на майданчик затриманих транспортних засобів №1, за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Вільямса, 89А. Зазначений автомобіль підлягає поверненню належному власнику.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2018 р. на автомобіль «Toyota Corsa» р/н НОМЕР_1 накладений арешт з забороною розпорядження цим майном. Зазначений арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.124, 349, 370, 373, 374 КПК України, ч.2 ст. 286 КК України, ст.ст.1166, 1167, 1206 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (Чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання рахувати з 23.09.2020 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання, строк перебування під вартою з 13.10.2018 р. по 08.02.2019 р.,

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 400000 (Чотириста тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , в інтересах малолітнього ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , 300000 (Триста тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , в інтересах малолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , 300000 (Триста тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , щомісяця 5216 (П`ять тисяч двісті шістнадцять) грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку зі втратою годувальника, до 21.01.2032 р., тобто, до досягнення молодшого сина ОСОБА_19 14 літнього віку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , в інтересах малолітнього ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , щомісяця 5216 (П`ять тисяч двісті шістнадцять) грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку зі втратою годувальника, до 19.01.1936 р, тобто, до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , в інтересах малолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , щомісяця 5216 (П`ять тисяч двісті шістнадцять) грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку зі втратою годувальника, до 07.01.1934 р, тобто, до досягнення ним повноліття.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в загальній сумі 9009 (Дев`ять тисяч дев`ять) гривень.

Речові докази по кримінальному провадженню:.

-сліди пальців рук в 1-му полімерному пакеті, дактилоскопічна карта ОСОБА_4 , змиви в 4-х паперових пакетах, біологічні зразки в 1-му паперовому пакеті, - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

-пару чоловічих туфель, що належали загиблому ОСОБА_23 , вважати повернутими потерпілій ОСОБА_25 , за належністю.

-автомобіль «Toyota Corsa» р/н НОМЕР_1 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.12.2014 р., ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що мешкає за адресою, АДРЕСА_2 , - повернути належному власнику ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2018 р. на автомобіль «Toyota Corsa» р/н НОМЕР_1 - скасувати.

Для забезпечення можливості виконання вироку суду, обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор, до набуття вироком законної сили.

Взяти під варту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку його оскарження в апеляційному порядку, якщо таке оскарження не відбулось. Якщо вирок був оскаржений в апеляційному порядку, він набуває законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1