Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/173/2020 Справа № 641/1594/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали об`єднаного кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001441 від 10.12.2018 та № 000066 від 08.01.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_5 . Щодо обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

У зв`язку з неявками обвинуваченого у судові засідання, ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року та 17 листопада 2020 року ОСОБА_5 оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання прокурора про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

11 січня 2021 року обвинуваченого доставлено до суду.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про обрання стосовно ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений перебував у розшуку, не має постійного місця мешкання, оскільки за зареєстрованим місцем проживання тривалий час відсутній, а тому, може переховуватися від суду, може чинити тиск на учасників провадження та свідків, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили не позбавляти його свободи, оскільки він зобов`язується з`являтися в судові засідання. При цьому адвокат просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд вислухавши думку учасників, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного.

Частиною 2 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного або обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основою чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 багаторазово не з`являвся в судові засідання, а саме, будучи згідно розписки належним чином повідомленим про явку в судове засідання на 16.06.2020, без поважних причин не з`явився, перебував у розшуку, а тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд вбачає наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 добровільно з`явився до Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області за викликом під час виконання ухвали про його розшук. В судовому засіданні обвинувачений вказав, що не знав про його розшук та перебував вдома, дотримуючись карантинних обмежень, викликів до суду не отримував та вважав, що на час дії карантину, судові засідання не проводитимуться.
Таким чином, суд вважає, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та переховування від слідства і суду не є настільки значними для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_5 не працює, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 КПК України, електронні засоби контролю можуть застосовуватися:

1)слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок;

2)працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 181, 183, 193, 194, 196, 200, 331 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити прокурору військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України строком на два місяці із застосуванням електронних засобів контролю.

Строк дії ухвали до 11 березня 2021 року.

Заборонити ОСОБА_5 до 11 березня 2021 року цілодобово залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до суду і часу перебування у суді.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 до 11 березня 2021 року обов`язок прибувати до Комінтернівського районного суду м. Харкова за першою вимогою.

Ухвалу передати для виконання за місцем проживання обвинуваченого до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 та прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_7 ..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя- ОСОБА_1