Справа № 752/1346/17
Провадження №: 1-кп/752/121/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2021 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011143, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Магаданської області, Росія, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст. 342 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

19.11.2016 року, приблизно о 20.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на перехресті вул. Васильківської та вул. Стельмаха в м. Києві, помітив та підійшов до працівників патрульної поліції, зокрема до заступника командира роти батальйону № 1 лейтенанта поліції ОСОБА_9 та інспектора роти № 1 батальйону № 1 ОСОБА_10 , які здійснювали оформлення дорожньо-транспортної пригоди та знаходились при виконанні своїх службових обов`язків.
ОСОБА_7 почав заважати оформленню останніми дорожньо-транспортної пригоди, відволікаючи їх від виконання службових обов`язків, ставлячи під сумнів законність проведення ними дій.
Внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_7 , співробітник поліції ОСОБА_9 , відповідно до ст. 16 Закону України «Про Національну поліцію України», висунула з даного приводу вимогу, щодо припинення правопорушення та зупинення перешкоджання виконанню їх функціональних обов`язків та залишення місця оформлення дорожньо-транспортної пригоди, яким є проїжджа частина вище зазначених вулиць.
Після того, як ОСОБА_7 категорично відмовився виконувати законну вимогу працівника правоохоронного органу, до нього підійшла ОСОБА_9 та стала намагатись фізично витіснити його з проїжджої частини дороги.
В цей час ОСОБА_7 , користуючись своєю перевагою в фізичній силі та відсутністю в безпосередній близькості інших працівників поліції, перебуваючи впритул до лейтенанта поліції ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що остання є працівником правоохоронного органу і знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, не реагуючи на її законні вимоги, здійснив активну протидію, яка виразилась у нанесенні ОСОБА_7 одного удару в область обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого остання була вимушена покликати на допомогу лейтенанта поліції ОСОБА_10 , з яким вона разом вимушена була застосувати відносно ОСОБА_7 спеціальний засіб - «кайданки».
Відповідно до акту судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_9 спричинено садно м`яких тканин носа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Далі, продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_7 , знаходячись біля службового автомобіля працівників патрульної поліції перешкодив, тобто здійснив активну протидію, законній вимозі лейтенанта поліції ОСОБА_9 під час виконання покладених на неї обов`язків та відмовився сідати до зазначеного автомобіля не реагуючи на законну вимогу лейтенанта поліції ОСОБА_9 .
Тобто, ОСОБА_7 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, - опір працівникові правоохоронного органу при виконанні ним службових обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав. В своїх показаннях відмітив, що 19.11.2016 року була зустріч з друзями, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , поїхали в піцерію, пили пиво. При виході з закладу побачили ДТП під час якого автомобіль «Шкода» вдарився в кіоск та підійшли, оскільки чули крики жінки. Побачив, що водій автомобіля «Шкода» намагається зняти номерні знаки. Спитав для чого він це робить, відмічаючи що напевно, щоб втекти з місця ДТП. Водій в його адресу висловився нецензурно та сів за кермо. Почалися збиратися люди, хтось сказав покинути проїжджу частину, однак вважав, що це його не стосується, оскільки він був на пішохідному переході. Він через задні дверці ходів сказати водієві, щоб не ховав номерні знаки, той сказав іди звідси і в цей час йому хтось почав заламувати руки, та вдарили по лівій нозі, від чого він впав на коліна, а потім його поклали на асфальт, почали надівати кайданки, зрозумів, що це могли робити поліцейські. Однак, точно не знав що це працівники поліції, оскільки особи були в чорній формі, думав, що якась охорона. Потім підняли та намагалися заштовхати його до поліцейського автомобіля «Тойота Пріус» на заднє сидіння. Хотів з`ясувати що відбувається, однак ніхто нічого не говорив. Як пізніше з`ясувалося, поліцейська Форостовець та ще один поліцейський намагалися заштовхати його до авто, після чого доставили в відділок, взяли пояснення та відпустили. У нього були тілесні ушкодження, оскільки перед спробою застосувати кайданки, його кидали на землю, застосовували фізичне насильство, особи, які були в чорному одязі, без жовтих жилетів. Наступного дня зателефонували, представилися поліцейськими, сказали вийти, що і зробив, повідомили, що зламав комусь носа, доставили в райвідділ, потім прибув безоплатний захисник, права не роз`яснювали, два дні провів в ІТТ.
На запитання адвоката обвинувачений відмітив, що не перешкоджав оформленню ДТП, точно не знав що це працівники поліції, оскільки особи були в чорній формі, думав, що якась охорона. Особи не пред`являли посвідчення поліцейських та не представлялися, його особу на місці ДТП не з`ясовували. Він фізичного насильства до працівників поліції у відповідь не застосовував, лише один раз вирвав руку, коли намагалися одіти кайданки. Не хотів сідати в службовий автомобіль, бо не розумів що відбувається, його фактично засовували в салон автомобіля. Не чув, щоб до нього було безпосередньо звернення залишити проїжджу частину, це було сказано в загальному. Хто спричинив йому тілесні ушкодження не може сказати. Він тілесних пошкоджень потерпілій не наносив, навпаки, він отримав тілесні ушкодження від працівників поліції, про що було зафіксовано при доставці його в ІТТ. Свою винність повністю заперечує.
Незважаючи на позицію обвинуваченого, щодо заперечення своєї вини, суд вважає, що стороною обвинувачення надано достатньо належних, допустимих та безсумнівно переконливих доказів, що підтверджують винність обвинуваченого у вчинені злочину поза розумним сумнівом, в обсязі обвинувачення, який суд вважає доведеним.
Зокрема, в своїх показаннях потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що на час події, перебувала на посаді інспектора патрульної поліції. 19.11.2016 року заступила на чергування з колегою ОСОБА_13 . Орієнтовно біля 20.00 годин отримали повідомлення про ДТП без потерпілих, виїхали на місце на АДРЕСА_2 . Були у форменому одязі з жетонами, мали табельну зброю. Було багато людей. Помітила, що автомобіль «Шкода» був на тротуарі, а інше авто на проїжджій частині. Підійшла та почала спілкуватися з водієм. З іншого боку автомобіля були крики, люди стояли на проїжджій частині. Підійшла до них, розставила руки та поставила вимогу покинути проїжджу частину. Однак невідомі, серед який, як з`ясувалося пізніше, був обвинувачений ОСОБА_14 , не реагували, від них було чути запах спиртного. ОСОБА_15 смикнув її за руку, відштовхуючи, та потягнув до землі, після чого наніс удар в обличчя. ОСОБА_16 продовжував тримати її за руку, не відпускав, оскільки був фізично міцнішим, вона гукнула напарника, який підбіг і повалив ОСОБА_17 , а вона, по інерції, впала за ним. У неї з носа йшла кров. Друзі ОСОБА_17 були поряд. Вона намагалася на нього надіти кайданки, однак той пручався, кричав, нецензурно лаявся. Казала, що доставимо в відділок за опір. Коли ОСОБА_17 довели до автомобіля, він відмовився сідати, чинив опір, тому вимушені були застосовувати силу, щоб це зробити. Коли прибули у відділ, склали рапорти, а її викликали швидку. Лікарі виявили забій носа, та пошкодження на руках. На запитання адвоката потерпіла повідомила, що ОСОБА_15 перебував на проїжджій частині, яка передбачена для руху транспортних засобів, і вона поставила законну вимогу її покинути, заради безпеки. ОСОБА_15 кричав на її адресу, хто вона така. ОСОБА_15 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, після законної вимоги, наніс її удар кулаком в обличчя, попередньо схопив за руку та зафіксував, що по суті уже являє собою опір.
В підтвердження показань потерпілої, яка чітко та детально пояснила про обставини події, які свідчать про дійсний та реальний опір її, як працівнику правоохоронного органу, надали показання свідки.
Зокрема свідок ОСОБА_10 в своїх показаннях повідомив, що дійсно, 19.11.2016 року як інспектор патрульної служби разом з ОСОБА_18 прибули за викликом на ДТП. Були у форменому одязі, куртки, шапки з кокардою, жетони. Своє авто припаркували орієнтовно на відстані 10 м. від автомобіля, який в`їхав у ларьок. Бачив чоловіка, яким, як з`ясувалося пізніше, виявився ОСОБА_15 , який направився до них, а за ним невідома жінка. Чув як ОСОБА_15 говорив,що зараз розбереться та усе вирішить, казав забрати у водія посвідчення. Він спочатку подумав, що ОСОБА_15 власник торгової точки. ОСОБА_9 направилася до водія автомобіля який попав у ДТП, а він закрив двері їх автомобіля і теж направлявся до неї. ОСОБА_9 спілкувалася з водієм, який пояснив, що його підрізав інший автомобіль, тому сталася ДТП, потерпілих немає. Оскільки вільною для руху була одна смуга, пішов за фішками, які були в багажнику службового автомобіля. Уже будучи біля автомобіля, помітив, що ОСОБА_15 нагнув ОСОБА_9 взявши за плече. Він подумав, що в такий спосіб особа хоче заволодіти зброєю поліцейської. ОСОБА_9 вирвалася, а ОСОБА_15 знову схопив її, почав тягнути і змахнув рукою, думає, що хотів зробити захват ОСОБА_9 за шию. Поки він біг, вони певний час перебували поза зоною видимості, зайшовши за ларьок. Підбіг, бачить ОСОБА_7 зігнувши тримає ОСОБА_9 . Він підхопив ОСОБА_17 під руку та хотів відштовхнути, після чого застосував прийом. ОСОБА_9 випрямилася, каже розбитий ніс. Одягнули на ОСОБА_17 кайданки та повели до автомобіля, однак він почав вириватися, не могли біля 5 хвилин посадити його на заднє сидіння службового автомобіля. Він сів за кермо і поїхали у відділ, там для ОСОБА_9 , у якої був розбитий ніс, викликали швидку. Перебуваючи в автомобілі, від ОСОБА_17 , який лаявся та погрожував їм, було чути запах алкоголю. Схему ДТП не встиг скласти та виставити фішки, враховуючи ситуацію з ОСОБА_19 . Затримали ОСОБА_17 оскільки він застосував силу до ОСОБА_9 , вдарив в лице її, але чи він умисно це зробив, сказати не може.
Свідок ОСОБА_20 , по суті пояснив, що прибув на місце ДТП, оскільки учасником був його брат. Зателефонував в поліцію та страхову компанію. Був натовп людей. Біля іншого автомобіля, який був причетний до ДТП побачив трьох молодих людей, серед яких був обвинувачений ОСОБА_15 та жінка. Він з жінкою поліцейською підійшов до другого автомобіля, а інший поліцейський паркував своє авто. ОСОБА_15 заважав поліцейській виконувати свою роботу, щось намагався її довести, було видно що в нетверезому стані, вів себе, як вважає, неадекватно, його відтягував товариш. ОСОБА_15 хапав за руки поліцейську, та казала, щоб він відійшов та не заважав, однак той не реагував. Чітко бачив, як в якийсь момент, ОСОБА_15 вдарив рукою в обличчя поліцейську, хоча його товариші намагалися відтягти. Точніше, він хотів повернути до себе поліцейську, яка була впритул до нього, розвертав її і вдарив в лице, від чого та нахилилася, потім ОСОБА_15 ще раз вдарив знизу в область голови. Підбіг інший поліцейський і надягли на ОСОБА_17 кайданки, посадили в службовий автомобіль.
Послідовні та детальні показання потерпілої та прямі показання вищезазначених свідків, які по суті повністю підтверджують винність обвинуваченого, суд враховує та бере до уваги як такі, що узгоджуються між собою та з іншими доказами наданими стороною обвинувачення.
Зокрема, та обставина що в результаті саме дій обвинуваченого потерпіла, як працівник правоохоронного органу, яка була при виконанні службових обов`язків, отримала тілесні ушкодження, відображено у висновку експерта № 2045/Е, згідно якого, при зверненні за медичною допомогою 19.11.2016 року о 20.41 у гр. ОСОБА_9 мало місце садно м`яких тканин носа, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпіла ОСОБА_9 серед інших осіб впізнала саме фотографію на якій зображений ОСОБА_7 , як особа, яка завдала її тілесні ушкодження.
Під час проведення впізнання за фотографіями, свідок ОСОБА_10 також, серед фото інших осіб, впізнав фотографію з зображенням саме ОСОБА_17 , як особи, яка спричинила ушкодження ОСОБА_9 , про що зазначено у протоколі.
Обставини поведінки обвинуваченого на місці та в час зазначений у обвинуваченні, відображені на відеозаписі, який був переглянутий в ході судового розгляду та який оглядався на стадії досудового розслідування, про що зазначено в протоколі огляду предмета.
Вищезазначені докази надані стороною обвинувачення, суд вважає належними, допустимими та в сукупності достатніми для визнання обвинуваченого винуватим поза розумним сумнівом.
З приводу доводів захисника, який орієнтував суд на необхідність виправдання обвинуваченого, за недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, оскільки, на його погляд, суд повинен критично віднестися до показань свідків, один з яких є працівником поліції, а інший, зокрема ОСОБА_21 , родич особи учасника ДТП, тобто є зацікавленими особами, та відкинути їх, врахувати також, що обвинувачений теж отримав тілесні ушкодження, тощо, суд їх до уваги не бере та відкидає. Приймаючи таке рішення суд виходить з наступного.
Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_20 , які давали свідчення під присягою, повністю узгоджуються з показаннями потерпілої та іншими доказами, а тому у суду немає підстав вважати їх неправдивими, а самих свідків зацікавленими особами.
До показань свідка ОСОБА_22 яка відмітила, що в дійсності їх троє, в т.ч. ОСОБА_7 , стояли на проїжджій частині, але чомусь саме їм жінка кричала, щоб покинули проїжджу частину та що обвинувачений не наносив ударів потерпілій, опору не чинив, а навпаки, працівники поліції, які були у невідомій формі, без розпізнавальних знаків, не представлялися, посвідчень не показували, чинили протиправні та насильницькі дії щодо ОСОБА_23 , зокрема жінка поліцейська штовхнула ОСОБА_17 і він перечепившись впав, то суд оцінює їх критично та не бере до уваги, оскільки її показання є надуманими та направленими на створення видимості законності дій обвинуваченого, з яким вона добре знайома, і в той день перебувала з ним в піцерії, а також була з ним в період події.
Крім того, в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які би свідчили про протиправність дій працівників поліції, в т.ч. потерпілої, які прибули на ДТП за викликом, перебуваючи на чергуванні та виконуючи службові обов`язки, про що відмічає захисник.
Захисник в судових дебатах також відмітив, що ряд процесуальних документів, які складалися в ході досудового розслідування, зокрема доручення начальника СВ, повідомлення про початок досудового розслідування, постанова про призначення групи прокурорів, тощо, не підписані. Водночас, надані прокурором в розпорядження суду процесуальні документи, містять підписи осіб які їх складали.
Що стосується наявності у обвинуваченого тілесних пошкоджень, то стороною захисту з цього приводу переконливих доказів не надано, а згідно довідки, яка є в матеріалах наданих стороною обвинувачення, від 20.11.2016 року № 5493 Міської клінічної лікарні № 10 виданої ОСОБА_24 , відмічено, що скарг немає. Хірургічної патології не виявлено.
Аналізуючи досліджені докази в сукупності, мотивуючи необхідність взяття до уваги одних доказів та відкидаючи інші, суд прийшов до висновку про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 342 КК України. Підстав для його виправдання суд не знаходить
При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.
За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді штрафу.
Водночас, в ходів судового розгляду кримінального провадження, встановлено обставини, які свідчать про необхідність звільнення обвинуваченого від покарання.
Так, згідно ч.5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений 19.11.2016 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 342 КК України, у вчиненні якого суд визнає його винним.
На час його вчинення, зазначене кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, класифікувалося як злочин невеликої тяжкості, за який передбачено найбільш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло: п.2) три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Після роз`яснення судом вимог ст. 49 КК України, ст. 284-285 КПК України, обвинувачений не звертався з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі.
Оскільки суд визнає винним обвинуваченого у вчиненні злочину невеликої тяжкості (класифікація на момент вчинення), і з моменту його вчинення пройшли строки давності, суд вважає за необхідне, керуючись ст.ст.4,5, 12, 49, 74 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі, який був визначений в санкції статті на час його вчинення, звільнити обвинуваченого від покарання.
Слід також відмітити, що на даний кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 342 КК України, у вчиненні якого суд визнає винним ОСОБА_7 , згідно ст.12 КК України ( в редакції з 01.07.2020 року) класифікується як нетяжкий злочин, і відповідно до вимог ст. 49 КК України, передбачено можливість звільнення особи, якщо з дня його вчинення також минуло три роки.

Керуючись ст.ст. 12, 49, 74 КК України ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 342 КК України у виді штрафу в розмірі двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України, ОСОБА_7 від призначеного покарання звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1