ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 657/56/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
провадження №11-кп/819/940/20 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.307 КК України
У Х В А Л А

іменем України

10 листопада 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000744 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 25 червня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 28.01.2009 року за ч.2 ст. 307, ч.1 ст.309 КК України на 5 років позбавленням волі з конфіскацією частини майна,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 18.11.2014 року біля 18-30 години, знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, повторно, умисно, шляхом продажу за 100 грн. збув ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, яку цього ж дня біля 18-40 години ОСОБА_9 добровільно видав працівникам міліції, та маса якої згідно висновку експерта НДЕКЦ УМВС України в Херсонській області № 1950-х від 20.11.2014 року складає 0,076 гр.
Крім цього органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що продовжуючи свою злочинну діяльність, 27.11.2014 року біля 17-30 години, знаходячись за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, повторно умисно шляхом продажу за 100 грн. збув ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб обіг якого заборонено опій ацетильований, яку цього ж дня біля 17-40 годин ОСОБА_9 видав добровільно працівникам міліції та маса якого згідно висновку експерта НДЕКЦ УМВС України в Херсонській області № 2039-х від 28.11.2014 року складає 0,021 гр.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність вироку щодо ОСОБА_8 з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що в порушення вимог ст.ст.94, 370 КПК України суд не проаналізував та не вмотивував свої висновки з посиланням на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Вирок суду першої інстанції є невмотивованим. Зазначає, що судом жодним чином необґрунтовано висновок про визнання недопустимим доказом протокол обшуку будинку ОСОБА_8 від 27.11.2014 року, оскільки обшук у будинку обвинуваченого проводився одразу після його затримання. Також апелянт не погоджується з оцінкою судом показаній свідка ОСОБА_10 , оскільки вказаний свідок під час допиту показав, що був присутнім під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , де працівники міліції та ще один понятий виявили грошові кошти, на яких у подальшому було виявлено сліди хімічної речовини. Апелянт не погоджується з мотивами суду, відповідно до яких протокол обшуку за місцем проживання обвинуваченого визнано недопустимим доказом, оскільки таку слідчу дію проведено за місцем мешкання ОСОБА_8 , однак обвинувачений має прізвище ОСОБА_11 . Указує, що обшук проводився саме за адресою проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , він особисто вказував адресу АДРЕСА_1 і ця ж адреса вказана в обвинувальному акті. Судом не прийнято до уваги наявність в матеріалах провадження постанови слідчого про уточнення анкетних даних обвинуваченого, правильним визнано вважати « ОСОБА_11 ». При цьому апелянт наголошує про неправильність висновку суду в частині неприйняття такої постанови до уваги з підстав того, що вона не відкривалась стороні захисту на момент ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки така постанова була наявна в матеріалах провадження та була включена до реєстру матеріалів кримінального провадження.

Також прокурор вважає неправильним висновок суду, відповідно до якого судом першої інстанції не прийнято до уваги процесуальні документи, які стали підставами для проведення НСРД, саме постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, оскільки вони не були розсекречені та не відкриті стороні захисту. Зазначає, що такі постанови в розумінні ст.99 КПК України не є доказами на момент відкриття матеріалів кримінального провадження, вони не були розсекречені і відповідно не могли бути надані стороні захисту для ознайомлення. Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду апелянт зауважує, що суд повинен був з`ясувати причини, які перешкодили прокурору відкрити вказані документи. Зазначає, що з цих підстав судом першої інстанції порушено принцип змагальності та допущено однобічність. Крім того, під час відкриття матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з протоколами НСРД сторона захисту не ставила під сумнів їх допустимість та достовірність, не заявляла клопотання про відкриття їй документів, якими надано дозвіл на проведення НСРД.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги протокол про результати контролю за вчиненням злочину, а саме проведення оперативної закупки за місцем проживання ОСОБА_8 від 18.11.2014 року, оскільки 10.11.2014 року прокурором винесено постанову про припинення подальшого проведення НСРД, однак поза увагою суду залишено те, що вказана постанова стосується НСРД, яку було проведено 05.11.2014 року, а НСРД від 14.11.2014 року проведено на підставі іншої постанови прокурора.

В порушення вимог ст.94, 370 КПК України судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що двічі здійснював купівлю наркотичного засобу у обвинуваченого за 100 грн. за місцем проживання останнього. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали, що були присутніми під час двох закупівель наркотичного засобу у ОСОБА_8 .. Свідок ОСОБА_10 показав, що під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого виявлено грошові кошти, які в подальшому вилучено і згідно висновків експерта на них була наявна хімічна речовина. Зазначає, що в мотивувальній частині вироку суду вказано про допит свідка ОСОБА_15 , який не був допитаний в судовому засіданні.

Апелянт не погоджується з висновком суду про недопустимість протоколів НСРД, які складено на підставі п.9 ч.1 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оскільки не було заведено оперативно - розшукову справу. Зазначає, що такі протоколи складено на підставі ст.ст.260, 271 КПК України в рамках кримінального провадження, посилання на вказаний Закон є лише вказівкою законності діяльності оперативного підрозділу, який здійснював НСРД.

Вказує, що в порушення вимог ст.350 КПК України не було застосовано привід до свідка ОСОБА_16 і за клопотанням сторони обвинувачення його не було допитано. Всупереч вимог п.9 ст.352 КПК України не було винесено ухвалу про допит свідка ОСОБА_9 , до якого застосовано заходи захисту з використанням технічних засобів з іншого приміщення. В судовому засіданні від 28.11.2018 року відбулась заміна секретаря, однак про заміну складу суду не було повідомлено, не роз`яснено право відводу. Всупереч вимог ст.107 КПК України на аудіозаписах нечітко відображено процес допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 . В матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 31.10.2018 року, під час якого було допитано свідка ОСОБА_9 , що свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд матеріалів вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні вимоги прокурора, просила скасувати вироку та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до ст.94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положеннями ст.374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються зокрема мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

При цьому, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Проте вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом допущено істотне порушення вимог КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Усупереч вимогам ст. 370, 374 КПК України суд у вироку не навів переконливих мотивів, з яких відкинув зібрані у провадженні докази, не дав належну оцінку дослідженим доказам як кожному окрему, так і в їх взаємозв`язку та допустив суперечності у власних висновках.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на те, що обвинувачення ґрунтується на недопустимих доказах, які отримані з порушенням вимог ст.ст. 86, 87, 271 КПК України, а тому відсутні належні та допустимі докази, надані стороною обвинувачення, які не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

При цьому суд не зазначив, які саме докази він визнав допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на спростування висновку органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_8 зазначеного злочину.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотримані вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Відкидаючи докази обвинувачення, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення в їх сукупності, у тому числі тим, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо винності чи невинності обвинуваченого у висунутому обвинуваченні, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Передусім, судом однобічно та поверхово досліджені та не отримали належної оцінки показання свідків, зокрема, ОСОБА_12 про те, що він двічі здійснював купівлю наркотичного засобу у обвинуваченого ОСОБА_8 за 100 грн. за місцем проживання останнього.

Свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (понятих) про те, що вони приймали участь під час двох закупівель наркотичного засобу у ОСОБА_8 ..

Свідка ОСОБА_18 про те, що він двічі придбав наркотичні засоби у ОСОБА_8 ..

Свідка ОСОБА_10 (понятого) про те, що він приймав участь у проведенні обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , під час якого було виявлено грошові кошти, які в подальшому вилучено, і згідно висновків експерта на них була наявна хімічна речовина.

Зазначені вище показання свідків судом не були поставлені під сумнів, що вбачається зі змісту вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

У рамках цього провадження здійснювався контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої оперативної закупки на підставі постанов прокурора прокуратури Каланчацького району Херсонської області від 05.11.2014р. та 14.11.2014р., (том 4 а.п. 93- 96), як це передбачено ст. 271 КПК України, проведено обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , які були відкриті стороні захисту під час судового розгляду.

Отже сторона захисту мала інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання використала проти неї в суді.

Переконливих мотивів, з яких суд першої інстанції визнання ці докази недопустимими, суд не навів.

Між тим, протокол обшуку та висновки експертиз, які надала сторона обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, виходячи з положень ст.234, 242 КПК України, є окремими слідчими (розшуковими) діями та зберігають самостійне доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження 27.11.2014 року в житлі ОСОБА_8 був проведений обшук, в ході якого працівниками поліції було виявлено грошові кошти, згорток з речовиною рослинного походження, медичних шприц. (т.1 а.п. 148-159, )

Суд визнав протокол обшуку недопустимим доказом через те, що затримання ОСОБА_8 відбулося раніше, ніж проведено обшук, але при особистому огляді у того нічого не було виявлено та вилучено. Водночас, під час проведення обшуку в житлі ОСОБА_8 , при особистому обшуку в його одягу було виявлено грошові кошти, згорток з речовиною рослинного походження, медичних шприц. Однак один з понятих безпосередньо не був присутнім при виявленні грошей.

Як убачається з матеріалів справи, 27.11.2014 року о 18 год. 40 хвил. після проведення оперативної закупки у ОСОБА_8 , останнього було затримано та проведено обшук за місцем його проживання, який розпочато о 18 год. 40 хвил та закінчено о 21 год.05 хвил.. Ці слідчі дії було проведено за участю ОСОБА_8 та його захисника. Будь-яких зауважень щодо порядку та законності процедури їх проведення від них не надходило, тобто вони не ставили під сумнів результати цих слідчих дій, на що суд взагалі не звернув уваги.

Також не є підставою для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом через допущення помилки в прізвищі обвинуваченого у процесуальних документах, яка була усунута постановою слідчого від 28.11.2014 року про уточнення анкетних даних підозрюваного ОСОБА_8 (т.1 а.п.189, 217-221)

Виходячи з наведеного, висновок суду про недопустимість як доказів - протоколів негласних слідчих (розшукових) дій - контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої оперативної закупки від 18.11.2014р. та 27.11.2014 року, протоколу обшуку від 27.11.2014р. та похідних від нього доказів висновків експертиз, зроблено передчасно, без повної та всебічної перевірки обставин провадження та зібраних у справі доказів.

Зазначені вище обставини залишилися поза увагою суду та не отримали належної оцінки у вироку, тобто судом не були досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, чим було допущено однобічність судового розгляду.

Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин кримінального провадження, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які мають значення для висновків суду, суд ці суперечності не усунув та не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів невинність виправданого, що є недопустимим.

Тобто, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів сторін обвинувачення та захисту, викладені у вироку, не містять точних та категоричних суджень, які ставлять під сумнів його висновки з приводу допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності тих чи інших доказів, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора. Тому висновок суду про те, що докази обвинувачення є неналежними та недопустимими, є сумнівним і його не можна визнати обґрунтованим.

Отже, висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їхньої належності, допустимості, достовірності та достатності, що є порушенням вимог ст.ст. 94, 370, 374 КПК України.

Крім того, згідно зі ст.129 Конституції України гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією з основних засад судочинства.
Зазначений конституційний припис покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування судового процесу гарантується конституційне право кожного на судовий захист, а також забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.
Засада гласності судового процесу розкривається у ст. 27 КПК України і складається із трьох взаємопов`язаних елементів: 1) гласність судового провадження; 2) відкритість судового провадження; 3) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ураховуючи те, що зазначена норма-засада є цілісною, фіксування судового засідання є допоміжним елементом щодо двох інших елементів гласності судового процесу, яка полягає у забезпеченні обізнаності учасників судового провадження щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їхніх копій, а також надання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення (ч.1 ст.27 КПК), та відкритості судового процесу, що означає право кожного бути присутнім під час судового розгляду, за винятком випадків, визначених законом (ч.2 ст.27 КПК).
Частиною 4 ст.107 КПК України визначено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).
Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями кримінального процесуального закону України є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями п.7 ч.2 ст412 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії, свідчить, що такі порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень, таку позицію сформовано Верховним Судом 31 травня 2018р. у справі № 297/1973/16-к.
При вивченні матеріалів провадження встановлено, що судом першої інстанції не дотримано вимоги ст.ст.107, 370, 412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Так, під час перевірки доводів сторони обвинувачення щодо невідповідності висновку суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність встановлено, що в матеріалах провадження відсутній аудіозапис судового засідання від 31.10.2018 року під час якого допитано свідка ОСОБА_9 із забезпеченням заходів його безпеки.

Так, як правильно вказує апелянт, на наявному технічному носії із аудіозаписом вказаного судового засідання наявний шум, який унеможливлює прослуховування судового засідання, зокрема, з`ясування суті показаній, які були надані свідком ОСОБА_9 ..

Під час перевірки змісту архівної копії технічного носія із записом вказаного судового засідання, який було надіслано судом першої інстанції на вимогу апеляційного суду, встановлено фактичну відсутність належного запису судового засіданні від 31.10.2018 року, що унеможливлює з`ясування змісту показаній, наданих свідком ОСОБА_9 , та перевірити доводи сторони обвинувачення про необґрунтованість висновків суду щодо встановлених обставин кримінального провадження та оцінки доказів обвинувачення, зокрема показаній ОСОБА_9 , який безпосередньо здійснював дві закупки наркотичних засобів у ОСОБА_8 , що мають істотне значення для з`ясування обставин кримінального провадження, оцінки доказів в їх сукупності та взаємозв`язку.

Допущені судом порушення вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення кримінального провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи те, що допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення норм кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції згідно із ч. 1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Каланчацького районного суду від 25 червня 2020 року відносно ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4