Справа № 485/867/20
Провадження №1-кп/485/111/20
Вирок
іменем України

05 серпня 2020 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження матеріали кримінального провадження №00000279 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Павло Мар`янівка Снігурівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця с. Павло Мар`янівка Снігурівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого охоронцем ПП «Омега - Херсон», пенсіонера, розведеного, утриманців не маючого, не військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування встановлені фактичні обставини кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Так, 04 травня 2020 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , виник умисел на незаконне зайняття рибним промислом.
Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на незаконний промисел, а саме вилов риби без наявності законного дозволу на вилов водних біоресурсів ОСОБА_4 , за попередньою згодою з ОСОБА_3 , діючи спільно, повністю розуміючи та усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, взявши із собою дві сітки, та алюмінієвий човен, що представляють собою знаряддя для незаконного промислу на мотоблоці, що перебуває у користуванні ОСОБА_4 , направилися до річки Висунь, розташованої неподалік с. Новопавлівське, Снігурівського району Миколаївської області.
У подальшому цього ж дня, а саме: 04.05.2020 близько 21.00 год. ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій раніше виниклий та незаконний умисел на своєму мотоблоці, приїхали до річки Висунь, розташованої неподалік с. Новопавлівське, Снігурівського району Миколаївської області, де доводячи до завершення раніше виниклий умисел, направлений на незаконне зайняття рибним промислом, повністю розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у період дії весняно-літньої нерестової заборони, на алюмінієвому човні вийшли на воду де за допомогою 2-х, месинових сіток, загальною довжиною 60 м., які представляють собою - незаконні знаряддя лову, почали займатися незаконним рибним промислом, в наслідок якого незаконно виловили та знищили 130 одиниць риби, з яких «карась сріблястий» 8 одиниць, «молодь плітки «тарані», 122 одиниці.
У подальшому, 05травня 2020 року близько 4 години ночі, маючи на меті перевезти незаконно здобуте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , взявши із собою дві сітки, алюмінієвий човен, що представляють собою знаряддя для незаконного промислу та незаконно здобуту рибу, на мотоблоці направилися до місця свого проживання після чого о 04:20 були виявлені та зупинені співробітниками Управління державного агентства рибного господарства в Миколаївській області «Миколаївський рибоохоронний патруль» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до стаття 13 Конституції України, статті 3-5 Закону України «Про тваринний світ», стаття 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» об`єкти тваринного світу (у тому числі риби, ссавці, членистоногі, молюски та інші) знаходяться під охороною держави та належать до природних ресурсів загальнодержавного значення.
Згідно зі статтями 26, 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об`єктів тваринного світу зобов`язані додержуватись встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу, використовувати його у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань.
Відповідно до пунктів 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України» № 19 від 15 лютого 1999 року забороняється: лов живих ресурсів із застосуванням промислових і інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань та менших за розміри вказані у додатку до Правил рибальства.
Таким чином, в порушенні зазначених вимог законодавства, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , незаконно виловили та знищили 130 одиниць риби, з яких «карась сріблястий» 8 одиниць, «молодь плітки «тарані» 122 одиниці.
Згідно оцінки заподіяної шкоди рибним запасам України, внаслідок порушення природоохоронного законодавства, згідно до розрахунку, розробленого відповідно до Постанови Кабміну від 21.11.11 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», своїми неправомірними діями ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_3 заподіяв природно-заповідному фонду України істотну шкоду та матеріальний збиток на загальну суму 10506 грн.
Крім того, для визначення ступеню шкоди заподіяної внаслідок порушення чинного законодавства, враховано постанову Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 № 17, якою визначені ознаки істотної шкоди, серед яких такі як:
- знищення нерестовищ риби;
- вилов в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі;
- добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено;

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 беззаперечно визнають свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а також згідні із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.
На підтвердження вищезазначеного, до обвинувального акту додано:
- письмову заяву підозрюваного ОСОБА_4 , складену в присутності захисника ОСОБА_7 , щодо якої ОСОБА_4 беззаперечного визнає своєю винуватість у вчинені кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.249, тобто у незаконному зайнятті рибним промислом, яким заподіяно істотну шкоду. Згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за його відсутності
- письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , складену в присутності захисника ОСОБА_7 , щодо якої ОСОБА_3 беззаперечного визнає своєю винуватість у вчинені кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.249, тобто у незаконному зайнятті рибним промислом, яким заподіяно істотну шкоду. Згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за його відсутності

Враховуючи те, що обвинувачені були забезпечені захисником, їм роз`яснені їх права та обов`язки, в суду відсутні підставити вважати, що особи не добровільно визнали свою винуватість та з тих чи інших підстав не оспрюють встановлені досудовим розслідуванням обставини .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незаконне зайняття рибним промислом, яким заподіяно істотну шкоду, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.249 КК України.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне зайняття рибним промислом, яким заподіяно істотну шкоду, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.249 КК України.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в суду не викликає сумнівів.
При призначенні покарання обвинуваченим, суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що мета покарання засудженим є їх виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних проступків.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує дані про особу обвинуваченого, який не працюючий, на обліку в психіатричному кабінеті та наркологічному диспансері не знаходиться, раніше не судимий, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, які впливають на призначення покарання.
При цьому до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 враховує дані про особу обвинуваченого, який працює охоронцем ПП "Омега - Херсон", на обліку в психіатричному кабінеті та наркологічному диспансері не знаходиться, раніше не судимий, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
При цьому до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд відносить: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Темпоральна (часова) дія кримінального закону забезпечується єдністю двох принципів - ультраактивності та ретроактивності. За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК) - принцип ультраактивності дії кримінального закону. Однак, якщо закон про кримінальну відповідальність скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, то він має зворотну дію у часі (ч. 1 ст. 5 КК) - принцип ретроактивності дії кримінального закону.
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України щодо питання чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та його зворотної дії (див. справи: № 5-1кс13, № 5-32кс13, № 5-6кс14), на стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення діяння, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (ст. ст. 4, 6, 7 та 8 КК). Водночас необхідно враховувати й вимоги ст. 5 КК, згідно з якою новий закон має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, якщо він скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Крім того, відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року N6-рп/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), виходячи з того, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, при дослідженні питання щодо зворотної дії нової норми (закону) треба аналізувати поелементно стару і нову кримінально-правові норми.
Судом встановлено, з 04 на 05 травня 2020 року ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_3 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 249 КК (в редакції до 01 липня 2020 року).
На час вчинення діяння, дане діяння являлось кримінальним правопорушенням передбаченим ч.1 ст. 249 КК України (в редакції до 01 липня 2020 року), санкція якого передбачала штраф від ста до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.
Законом України 2617-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав законної сили 01.07.2020 року, ч.1 ст. 249 КК України частково пом`якшено в частині визначення кримінальним проступком (часткова декриміналізація), однак санкцію даної статті посилено та визначено карність штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Таким чином, Законами України від 22.11.2018 року №2617-VIII в редакції від 20.12.2019 року було внесено зміни у термінологію, а саме дане діяння визначено кримінальним проступком, яким з одного боку було здійснено часткову декриміналізацію, а з іншого - посилено кримінальну відповідальність щодо караності вказаного кримінального проступку.
Враховуючи те, що Закон України від 22.11.2018 року №2617-VIII в редакції від 20.12.2019 року, посилює кримінальну відповідальність щодо караності вказаного кримінального проступку, то у відповідності до ст.5 КК України він не має зворотної дії в часі в даній частині.
Отже, в даному випадку при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , суду слід керуватися санкцією ч. 1 ст. 249 КК (в редакції до 01 липня 2020 року), тобто караністю штрафом від ста до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Штраф передбачений санкцією ч.1 ст.249 КК України, не перевищує установлену мінімальну заробітну плату у 2020 році.

Суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 який працевлаштований, слід обрати покарання у виді штрафу в межах санкції статті, за який він притягається до кримінальної відповідальності, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних проступків.

Суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 , який ніде не працює, має постійне місце реєстрації (проживання), утриманців не має, слід обрати покарання у виді штрафу в межах санкції статті, за який він притягається до кримінальної відповідальності, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних проступків.Таке покарання для засудженого буде важким, але в той же час реальним щодо виконання.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченим, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засуджених є їх виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних проступків.
Цивільний позов в межах кримінального провадження не подавався.
Під час досудового розслідування судові експертизи не проводилися.
До обвинувачених заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 382, 394 КПК України,
суд -
у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Речовий доказ: 2 шт. риболовні месинові сітки, які передані на відповідальне зберігання під схорону розписку головному державному інспектору Миколаївського рибоохоронного патруля Управління державного агенства рибного господарства Миколаївської області ОСОБА_5 - знищити.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 цього КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1