ЄУН № 336/6972/17
пр. № 1-кп/336/52/2020
ВИРОК
Іменем України
24 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі суду присяжних: суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

за участі прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.1997 р. за ст. 140 ч. 2 КК України 1960 року до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.1999 р. за ст. 140 ч. 2 КК України 1960 року до 2 років позбавлення волі (звільнився 10.09.1999 року по амністії);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2000 р. за ст. 81 ч. 2 КК України 1960 року до 2 років позбавлення волі;

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2000 р. за ст. 81 ч. 2 КК України 1960 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 17.09.2002 року у зв`язку з відбуттям терміну покарання);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2003 р. за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі (звільнився 26.05.2004 року у зв`язку з відбуттям терміну покарання);

вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2005 р. за ст. 186 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі (звільнився 06.04.2007 року у зв`язку з відбуттям терміну покарання);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2008 р. за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі (звільнився 20.05.2010 року у зв`язку з відбуттям терміну покарання);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2011 р. за ст. 309 ч. 2КК України до 2 років позбавлення волі (звільнився 10.08.2012 року у зв`язку з відбуттям терміну покарання);

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2017 року за ст. 309 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки;

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2017 року за ст. 185 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України на строком на три роки;

у скоєнні злочинів, передбачених ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1, ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
26 липня 2017 року приблизно о 20.33 годині ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, знаходячись на трамвайній зупинці «Гортоп» навпроти ТЦ «Піраміда» у м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 20, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_11 , маючи умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 в область черевної порожнини один удар ножом, який тримав у правій руці, спричинивши внаслідок цього проникаюче колото-різане поранення живота зліва з ушкодженням та випадінням сальника в рану, з подальшою його резекцією, з наскрізними пораненнями (в кількості двох) петель тонкого кишечника на відстані 0,8 м та 1 м від зв?язки Трейца, з розвитком внутрішньочеревної кровотечі, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Крім того, 26 липня 2017 року приблизно о 20.34 годині ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, знаходячись на трамвайній зупинці «Гортоп» навпроти ТЦ «Піраміда» у м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 20, маючи умисел на заподіяння смерті особі, у ході раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_12 , який намагався припинити конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , наніс ОСОБА_12 в область шиї один удар ножом, який тримав у правій руці, спричинивши внаслідок цього одиночне колото-різане поранення шиї з ушкодженням крупних кровоносних судин, яке призвело до гострої крововтрати, від якого ОСОБА_12 помер на місці в цей же день, вчинивши таким чином умисне вбивство ОСОБА_12 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів не визнав, пояснивши, що 26.07.2017 року він разом із ОСОБА_13 , з якою перебуває у фактичних шлюбних стосунках, повертався додому. Біля Гортопу ОСОБА_9 та ОСОБА_13 підійшли до кафе, де зустріли раніше незнайомого ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп?яніння, з яким деякий час спілкувались. Далі ОСОБА_9 зі ОСОБА_13 зайшли до кафе, де присіли за стіл та ОСОБА_9 вживав пиво, випив приблизно 250 мл. Потім до їх столу присів ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_9 випив ще 100 грамів горілки. Також до столу підходили якісь знайомі ОСОБА_11 , вони спілкувались. В якийсь момент ОСОБА_11 почав обіймати ОСОБА_13 , на що ОСОБА_9 зробив йому зауваження. Далі до столу підійшов ще один хлопець, який перебував у стані сильного алкогольного сп?яніння та поводився агресивно, провокував конфлікт. З цим хлопцем ОСОБА_9 вийшов з кафе, а коли повернувся, то в кафе не побачив ОСОБА_14 та пішов її шукати. Проходячи повз кіоск біля трамвайної колії ОСОБА_9 відчув, як якийсь чоловік, підійшовши ззаду, вхопив його за шию рукою. ОСОБА_9 у свою чергу перекинув цього хлопця через себе та вони разом впали. В цей момент ОСОБА_9 впізнав у нападнику хлопця, який провокував конфлікт перед цим у кафе. Оскільки ОСОБА_9 не мав наміру продовжувати бійку, то він звільнився, піднявся та попрямував з місця події, та, побоюючись продовження конфлікту, дістав з кишені ніж. В цей момент зненацька на нього кинувся ОСОБА_11 , який сильно його вдарив, внаслідок чого ОСОБА_9 відлетів та вдарився об холодильник з напоями, що стояв біля кіоску. Як тільки ОСОБА_9 впав, він розклав ніж та, побачивши ОСОБА_11 , вдарив ножом йому в область живота, після удару ОСОБА_11 присів. Коли ОСОБА_9 піднявся, то побачив ОСОБА_12 , який до нього наближався та, як здалось ОСОБА_9 , підібрав з землі щось на кшталт каменю. Коли ОСОБА_12 наблизився до ОСОБА_9 , останній витягнув руку з ножом вперед, а в цей момент ОСОБА_12 кинувся на ОСОБА_9 та налетів на ніж, після чого одразу пішов в бік. ОСОБА_9 у свою чергу забрав ніж та пішов з місця події. Того ж дня пізніше був затриманий. Вказував, що факт спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заперечує, але з кваліфікацією своїх дій не погоджується, адже наміру на вбивство він не мав, а лише захищався від нападу ОСОБА_11 . Щодо спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_12 , вважав свої дії необережними, адже ОСОБА_12 сам кинувся на нього та потрапив на ніж.

Сторона захисту наполягала на перекваліфікації дій ОСОБА_9 в частині спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 на ст. 124 КК України та правильності кваліфікації його дій як умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого у разі перевищення меж необхідної оборони, а в частині заподіяння смерті ОСОБА_12 на ст. 119 КК України як вбивства з необережності.
Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні повідомила, що померлий ОСОБА_12 доводився їй сином. 26.07.2017 року ОСОБА_12 повернувся з роботи десь о 17.30 годині та за деякий час пішов у своїх справах. Після 20.00 години ОСОБА_16 невістка сповістила про якусь бійку, а вже після опівночі ОСОБА_16 дізналась про смерть ОСОБА_12 . З приводу подій, які передували смерті ОСОБА_12 , потерпілій нічого не відомо.

В подальшому прокурор сповістив, що потерпіла ОСОБА_16 померла, інші родичі ОСОБА_12 бажання отримати статус потерпілого у кримінальному провадженні не виявили.

Потерпілий ОСОБА_11 в судові засідання не з?являвся жодного разу, про місце та час розгляду справи був сповіщений в установленому порядку, в кожне судове засідання направляв до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом вживались передбачені КПК України заходи для забезпечення явки потерпілого ОСОБА_11 для допиту, а саме накладалось грошове стягнення, оскільки інших примусових заходів до потерпілого КПК України не передбачає, водночас вжиті прокурором та судом зусилля не мали результату.

Також в судовому засіданні судом досліджувались інші докази сторони обвинувачення: допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , досліджені письмові докази.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що працює продавцем в кіоску на ЗГТ «Гортоп». Очевидицею подій вона не була, пригадує лише, що події відбувались влітку, вона почула звуки бійки, а саме спочатку почула удар в холодильник, який стояв біля кіоску, а потім вигук з проханням викликати швидку медичну допомогу. Визирнувши, свідок побачила якогось чоловіка, який переходив трамвайні путі, тримаючись за бік (потерпілий ОСОБА_11 ). Цей чоловік, який на думку свідка, перебував у стані алкогольного сп?яніння, хвилин за десять до конфлікту підходив до кіоску разом з жінкою та вони купували каву та цигарки. Також свідок чула жіночий крик: « ОСОБА_21 , ОСОБА_21 , что случилось?».

Свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що працює директором ПФ «СВ», яке по пр. Моторобудівників, 3 у м. Запоріжжя здійснює господарську діяльність у кафе з літньою площадкою. Приблизно о 17.00 годині того дня свідок побачила ОСОБА_12 , який сидів з ОСОБА_11 та якоюсь жінкою, вони вживали алкоголь. З потерпілим ОСОБА_11 свідок була знайома, адже останній часто відвідував заклад, однак, через надмірне вживання алкоголю поводився нав?язливо, через що ОСОБА_18 забороняла йому перебувати у кафе. Оскільки того разу відвідувачі поводились адекватно, свідок припинила за ними спостерігати. Через деякий час після 19.00 години хтось з персоналу вказав їй, що на зупинці автомобіль швидкої медичної допомоги. Свідок вийшла та побачила ОСОБА_12 , у якого було пошкодження в області шиї, а ОСОБА_11 перебував у автомобілі ШМД.

Свідок ОСОБА_19 повідомила, що влітку 2017 року в один з днів ввечері приблизно з 20.00 до 21.00 годині разом із своїми друзями перебувала біля ТЦ «Піраміда». Почули сварку двох чоловіків та побачили, як двоє чоловіків штовхаються на відстані десь 5-6 метрів від свідка. Так, один з чоловіків, який нижчий на зріст та більш міцної статури, штовхнув ОСОБА_9 в бік холодильника, від поштовху ОСОБА_9 впав, а коли піднявся, то ці чоловіки продовжили штовхатись. Третій чоловік підійшов до них з боку ринку та почав рознімати перших двох. В цей момент ОСОБА_9 махнув рукою, а далі наніс два удари першому чоловіку, який в цей момент сидів навприсядки та тримався за живіт. Далі ОСОБА_9 побіг кудись в бік гаражів, а, повернувшись хвилини за дві, продовжив наносити удари ножом в область живота потерпілого, десь ще два удари. Далі викликали швидку медичну допомогу, а ОСОБА_9 тим часом зник.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що приблизно три роки тому йшов повз Гортопу та побачив трьох чоловіків, які жестикулювали. Потім свідок побачив, що двоє з цих чоловіків лежать, один з них тримався за шию та у нього була кровотеча, а третій біжить в бік гаражів. Механізму завдання ударів свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що перебуває з ОСОБА_9 у фактичних шлюбних стосунках. Того дня разом з ОСОБА_9 ОСОБА_13 йшла в районі Гортопа, коли до них підійшов ОСОБА_11 та вони почали спілкуватись. Втрьох вони зайшли до кафе, де ОСОБА_11 пив горілку, а ОСОБА_9 горілку та слабоалкогольний напій. Під час перебування за столом ОСОБА_11 почав обіймати ОСОБА_13 , через що виник конфлікт із ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_13 пішла купити цигарки, а ОСОБА_11 пішов за нею, невдовзі прийшов ОСОБА_9 . В якийсь момент ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_9 в живіт, від чого ОСОБА_9 впав та вдарився об холодильник, після чого встав та наніс ОСОБА_11 удар ножом в живіт, від якого ОСОБА_11 присів. ОСОБА_12 почав наближатись до ОСОБА_9 та ОСОБА_9 випадково наніс йому удар. Ніж ОСОБА_9 носив в кишені. Після описаних подій свідок пішла до людей по допомогу, а ОСОБА_9 залишався на місці.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

В ході огляду місця події 26.07.2017 року (т. 2 а.с. 89), а саме ділянки місцевості поряд з зупинкою громадського транспорту «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя було знайдено труп ОСОБА_12 , а також вилучено змиви речовини бурого кольору з асфальтного покриття та каменю біля бетонного парапету.

26.07.2017 року о 22.00 годині ОСОБА_9 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, в ході обшуку у нього були вилучені мобільні телефони, акумуляторну батарею, ніж розкладний, грошові кошти, тощо (т. 1 а.с. 18)

Відповідно із заявою ОСОБА_11 27.07.2017 року останній просив притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 26.07.2017 року нанесла йому тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 8).

На підставі заяви від 16.08.2017 року ОСОБА_16 набула статусу потерпілої у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 11).

З протоколу огляду трупу ОСОБА_12 від 27.07.2017 року (т. 1 а.с. 52) вбачається, що на тілі останнього виявлено рану неправильноовальної форми в ділянці яремної вирізки.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 27.07.2017 року (т. 1 а.с. 46) смерть ОСОБА_12 настала внаслідок гострої крововтрати, одиночного сліпого колото-різаного поранення шиї з ушкодженням крупних кровоносних судин.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 47) смерть ОСОБА_12 настала від одиночного колото-різаного поранення шиї з ушкодженням крупних кровоносних судин, що призвело до зовнішньої та внутрішньої кровотечі, гострої крововтрати з розвитком геморагічного шоку. Колото-різане поранення шиї перебуває у прямому причинному зв?язку з настанням смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя. Рана в ділянці яремної вирізки є колото-різаною та утворилась від дії плаского однобічногострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Ширина частини клинка, що занурилась, становила не менше 1,9 см, довжина раневого каналу становить близько 7 см.

Після отримання колото-різаного ушкодження ОСОБА_12 міг здійснювати активні цілеспрямовані дії та звати на допомогу протягом кількох хвилин.

Смерть припустимо настала в період часу з 20.00 години 26.07.2017 року до 01.30 27.07.2017 року.

Також висновком експертизи підтверджено перебування ОСОБА_12 на момент смерті у стані алкогольного сп?яніння, який відповідає середньому ступеню (2,2 ‰).

Згідно із свідоцтву про смерть ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 145).

Відповідно до висновку експерта № 540 (т. 1 а.с. 90) рана на клапті шкіри з області передньої поверхні шиї ОСОБА_12 утворилась від дії плаского однобічногострого колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Ширина частини клинка, що занурилась, становила не менше 15 мм. Вказане ушкодження могло утворитись від дії наданого на експертизу ножа, який був вилучений під час обшуку ОСОБА_9 .

З довідки КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» від 27.07.2017 року та копії виписного епікризу з історії хвороби ОСОБА_11 з 21.00 години 26.07.2017 року перебував в хірургічному відділенні вказаного медичного закладу з приводу колото-різаного поранення передньої черевної стінки, поранення тонкого кишечника (т. 1 а.с. 138, 139).

На момент надходження до медичного закладу ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп?яніння (2.13 ‰).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2459 (т. 1 а.с. 107) проникаюче колото-різане поранення живота зліва з ушкодженням та випадінням великого сальника в рану, з подальшою його резекцією, з наскрізними пораненнями (в кількості двох) петель тонкого кишечнику на відстані 0,8 та 1 м від зв?язки Трейца з розвитком внутрішньочеревної кровотечі у ОСОБА_11 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Зазначене ушкодження було спричинено предметом, що має колюче-ріжучі властивості.

Згідно висновку експерта № 541 (т. 1 а.с. 95) пошкодження на футболці ОСОБА_11 було заподіяно пласким однобічногострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що занурювалась, складала близько 14,5 см. Вказане ушкодження могло утворитись від дії наданого на експертизу ножа, який був вилучений під час обшуку ОСОБА_9 .

Протоколом тимчасового вилучення майна від 27.07.2017 року слідчим вилучені речі (одяг, взуття) ОСОБА_11 , які були в подальшому оглянуті, про що складено протокол огляду від 27.07.2017 року (т. 1 а.с. 120, 123).

Висновками експерта № 1653, № 1831 (т. 1 а.с. 71. 73) визначалась група крові ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Згідно із висновком експерта № 2020 (т. 1 а.с. 75) на речах потерпілого ОСОБА_11 встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається від самого потерпілого ОСОБА_11 . Походження знайденої крові від ОСОБА_12 або ОСОБА_9 виклюється.

Згідно із висновком експерта № 2021 (т. 1 а.с. 79) на речах підозрюваного ОСОБА_9 встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається від самого підозрюваного ОСОБА_9 . Також не виключається наявність домішок крові потерпілого ОСОБА_11 . Походження знайденої крові від ОСОБА_12 виклюється.

Згідно із висновком експерта № 2019 (т. 1 а.с. 82) на речах потерпілого ОСОБА_22 встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається від самого потерпілого ОСОБА_12 . Також не виключається наявність домішок крові потерпілого ОСОБА_11 . Походження знайденої крові від ОСОБА_9 виклюється.

Згідно із висновком експерта № 619 (т. 1 а.с. 111) у змивах з асфальту знайдено кров людини чоловічої генетичної статі, походження якої не виключається від ОСОБА_12 , також не виключено домішку крові ОСОБА_11 . Походження знайденої крові від ОСОБА_9 виклюється.

Згідно із висновком експерта № 563 (т. 1 а.с. 86) на складному ножі, який вилучений під час обшуку ОСОБА_9 , знайдено кров людини чоловічої генетичної статі, походження якої не виключається від змішування крові ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Походження знайденої крові від ОСОБА_9 виклюється.

Згідно із висновком експерта № 552-17 (т. 1 а.с. 100) вилучений у ОСОБА_9 ніж відноситься до складних ножів загального призначення, холодною зброєю не являється.

Відповідно до висновку експерта № 2460д взаєморозташування потерпілого ( ОСОБА_11 ) та нападаючого в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідності ділянки тіла для нанесення удару. Тілесне ушкодження у ОСОБА_11 утворилось не менш ніж від однієї травматичної дії, а його спричинення можливе при умовах і обставинах, які він вказував при проведенні судово-медичної експертизи.

В ході слідчого експерименту 14.10.2017 року потерпілий ОСОБА_11 розповів про обставини подій. Так, як зазначив потерпілий, того дня він сидів у кафе біля ОСОБА_23 разом із жінкою на ім?я ОСОБА_24 та чоловіком, імені якого не пригадує. ОСОБА_11 дав чоловіку гроші з метою придбання алкогольних напоїв та побачив, що цей чоловік попрямував з кафе. Вирішивши, що чоловік намагається піти з його грошима, потерпілий пішов за ним та наздогнав в районі ЗГТ «Гортоп» біля кіоску. Там між ними відбулась сварка, в ході якої потерпілий відчув удар в живіт, але чим його вдарив чоловік він не помітив, а про те, що поранення було завдано ножом, дізнався вже від лікарів. Після удару ОСОБА_11 впав та тримався за рану до приїзду ШМД. Обставин нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . ОСОБА_11 пояснити не зміг, вказавши, що не пригадує (т. 1 а.с. 140).

В ході слідчого експерименту 10.11.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 у присутності захисника обвинувачений розповів про обставин подій, вказавши, що того дня він разом із ОСОБА_13 перебували на літній площадці кафе, разом із ними сидів чоловік на ім?я ОСОБА_25 . Потім до них підійшов ще один хлопець, який провокував конфлікт. Потім між ОСОБА_9 та останнім хлопцем виникла бійка, а саме хлопець позаду вхопив ОСОБА_9 за шию, а останній перекинув хлопця через себе, внаслідок чого вони впали разом, при цьому в очі ОСОБА_9 потрапив пил. В подальшому ОСОБА_9 просив припинити слідчий експеримент у зв?язку з тим, що йому потрібен час, щоб пригадати всі обставини.

В ході слідчого експерименту 24.11.2017 року підозрюваний ОСОБА_9 продовжив розповідь про обставини подій, вказавши, що після того як перекинув хлопця через себе, то останній залишився лежати, а ОСОБА_9 пішов далі та через побоювання подальшого конфлікту з правої кишені штанів дістав розкладний ніж, розкрив його. Зробивши декілька кроків, ОСОБА_9 побачив ОСОБА_13 , поряд з якою був ОСОБА_11 , ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 , щоб з?ясувати причину конфлікту зі знайомим ОСОБА_11 . Далі ОСОБА_11 його штовхнув та ОСОБА_9 впав, ніж був при ньому в розкритому вигляді. Далі ОСОБА_9 зробив кілька кроків та вдарив ОСОБА_11 ножом в область живота. ОСОБА_11 почав кричати, щоб викликали швидку медичну допомогу. В цей момент підійшов ОСОБА_12 , який щось підняв з землі. В цей момент ОСОБА_9 витягнув руку, але удару ОСОБА_12 ножом не наносив, а також і не відчув, що спричинив ОСОБА_12 якісь пошкодження. Після цього ОСОБА_12 відійшов, а ОСОБА_9 пішов з місця подій.

Судом також досліджений відеозапис з камер відеоспостережень ТЦ «Піраміда». На відеозаписі можна побачити, що ОСОБА_9 стоїть біля холодильника, який розташований біля кіоску, коли до нього справа підходить ОСОБА_12 та вони перебувають поряд. За кілька секунд зліва підбігає ОСОБА_11 та штовхає ОСОБА_9 в спину, від чого ОСОБА_9 падає на холодильник, а потім на землю, в цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стоять над ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_9 піднімається та відходить трохи назад, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наближаються до нього. Потім ОСОБА_9 наносить удар ОСОБА_11 , який згинається та присідає. Після нанесення удару ОСОБА_11 ОСОБА_9 ще відходить назад на кілька кроків, але потім повертається та маховим рухом наносить удар ОСОБА_12 в область шиї. ОСОБА_12 розвертається, пробігає кілька кроків та сідає на бордюр. В цей момент ОСОБА_9 повертається та наносить удар ногою ОСОБА_11 , від якого останній падає на землю, а ОСОБА_9 одразу уходить з місця подій.

Даний відеозапис був отриманий на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2017 року про надання тимчасового доступу до речей та документів та протоколу тимчасового вилучення майна (т. 2 а.с. 6, 7)

В ході огляду предмету 06.11.2017 року слідчим за участі свідка ОСОБА_18 оглянуто диск з відеозаписом з камер спостереження, встановлених на фасаді ТЦ «Піраміда», в ході чого свідок впізнала учасників події та ідентифікувала чоловіка, який виходить поміж кіосків, як ОСОБА_26 , за яким йде дівчина, яка за одягом схожа на дівчину, що перебувала 26.07.2017 року разом із ОСОБА_11 та невідомим чоловіком. Біля холодильної камери перебував чоловік, невідомий свідку, який за одягом та статурою схожий на чоловіка, який сидів в кафе «СВ» разом із ОСОБА_11 та невідомою дівчиною, яка слідує за ОСОБА_12 .

Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи № 437 (т. 1 а.с. 59) ОСОБА_9 виявляв та виявляє психічний розлад у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (канабіноїди, алкоголь, опіоїди), на час проведення експертизи синдром залежності від алкоголю.

У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, отже міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування, за психічним станом протипоказань до лікування не має.

Згідно із протоколом впізнання від 15.09.2017 року потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_9 як чоловіка, з яким познайомився 26.07.2017 року та з яким вони продовжили спілкування та вживання алкогольних напоїв в кафе, яке знаходиться поряд з ЗГТ «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя (т. 1 а.с. 128).

За протоколом впізнання від 15.09.2017 року потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_13 як жінку, з якою познайомився 26.07.2017 року, яка перебувала разом з чоловіком, з якими потерпілий продовжив спілкування та вживання алкогольних напоїв в кафе, яке знаходиться поряд з ЗГТ «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя (т. 1 а.с. 133).

Відповідно до протоколу впізнання за фотознімками свідком ОСОБА_27 останній впізнав ОСОБА_9 як чоловіка, якого під час сутички штовхнули, від чого останній вдарився об холодильник, а потім впав на землю. При продовженні сутички ОСОБА_9 одного чоловіка вдарив якимось предметом в живіт, а іншого за декілька секунд в шию. Чоловік, який отримав поранення у шию, пройшов кілька кроків, після чого впав та невдовзі помер на місці (т. 1 а.с. 150).

Свідок ОСОБА_19 в ході впізнання за фотознімками 04.09.2017 року впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, якого під час сутички штовхнули, внаслідок чого ОСОБА_9 вдарився об холодильник та впав на землю, а в подальшому спричинив тілесні ушкодження чоловіку, який його штовхнув та іншому чоловіку, який перебував поряд (т.1 а.с. 156).

Свідок ОСОБА_19 в ході впізнання за фотознімками 05.09.2017 року впізнала ОСОБА_11 як чоловіка, який був учасником сварки біля ЗГТ «Гортоп», в ході якої йому нанесли удар в живіт, після чого він впав на землю. ОСОБА_11 в ході конфлікту штовхнув іншого чоловіка, який внаслідок поштовху впав, вдарився об холодильник, після чого встав та спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а також іншому чоловіку на ім?я ОСОБА_28 (т. 1 а.с. 161).

Свідок ОСОБА_29 в ході впізнання за фотознімками 14.08.2017 року впізнала ОСОБА_13 як жінку, яка разом з чоловіком 26.07.2017 року придбали в кіоску дві кави.

Свідок ОСОБА_29 в ході впізнання за фотознімками 20.10.2017 року впізнала ОСОБА_11 як чоловіка, який 26.07.2017 року придбав у кіоску, де працює свідок, дві кави.

Свідок ОСОБА_30 в ході впізнання за фотознімками 11.08.2017 року впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, який 26.07.2017 року вчинив кримінальне правопорушення відносно чоловіка на ім?я ОСОБА_28 , якого вбив, а також щодо ще одного незнайомого свідку чоловіка, якого забрали працівники ШМД.

10.11.2017 року свідок ОСОБА_30 впізнала за фотознімками ОСОБА_11 як чоловіка, який був учасником сварки 26.07.2017 року біля ЗГТ «Гортоп» (т. 2 а.с. 24)

Свідок ОСОБА_18 в ході впізнання за фотознімками 03.11.2017 року (т. 2 а.с. 29) впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, який 26.07.2017 року сидів за столиком разом з ОСОБА_11 та невідомою дівчиною в кафе «СВ», яке знаходиться поряд з ЗГТ «Гортоп».

Свідок ОСОБА_18 в ході впізнання за фотознімками 03.11.2017 року (т. 2 а.с. 29) впізнала ОСОБА_13 як жінку, яка 26.07.2017 року сиділа за столиком разом з ОСОБА_11 та невідомим чоловіком в кафе «СВ», яке знаходиться поряд з ЗГТ «Гортоп».

Свідок ОСОБА_20 в ході впізнання за фотознімками 26.10.2017 року впізнав ОСОБА_11 як чоловіка, що був учасником сварки, яка відбулась 26.07.2017 року біля ЗГТ «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя (т. 1 а.с. 166).

Свідок ОСОБА_31 в ході впізнання за фотознімками 12.10.2017 року впізнав ОСОБА_9 як чоловіка, що спричинив тілесні ушкодження раніше невідомим особам біля трамвайної зупинки «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя, один з яких помер, а інший був госпіталізований (т. 1 а.с. 171).

Свідок ОСОБА_32 в ході впізнання за фотознімками 12.10.2017 року впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, що спричинив тілесні ушкодження раніше невідомим особам біля трамвайної зупинки «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя, один з яких помер, а інший був госпіталізований.

Судом також досліджені речові докази, а саме ніж, грошові кошти, паспорт на ім?я ОСОБА_9 . Інші речові докази сторони кримінального провадження вважали недоцільним досліджувати за відсутністю інформації, яка б мала значення для справи.

Наступні письмові докази: протокол огляду місця події 26.07.2017 року (т. 2 а.с. 77), акт про застосування службового собаки від 26.07.2017 року, протокол огляду одягу ОСОБА_9 від 27.07.2017 року, протокол тимчасового вилучення майна від 27.07.2017 року, протоколи отримання зразків від 27.07.2017 року, висновок експерта № 2135, висновок експерта № 2136Д, висновок експерта № 1653, висновок експерта № 1831, висновок експерта № 620 (т. 1 а.с. 7, 66, 68, 115) судом не оцінюються, адже інформації, яка б мала значення для встановлення обставин скоєння злочинів, не містять.

Оцінюючі перераховані вище безпосередньо досліджені судом докази на предмет їх належності, достовірності та допустимості, суд виходить з наступних положень чинного законодавства, а також міжнародних норм.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом в межах розумного створені як стороні обвинувачення, так і стороні захисту, а також потерпілим усі умови для надання доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 374 ч. 3 п. 2 КПК України вказує, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою має міститись, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Стороною захисту заявлено про недопустимість в якості доказів усіх протоколів впізнання, оскільки ці слідчі дії проведені з порушенням встановленого КПК України порядку, а також захисником заявлено про недопустимість в якості доказу відеозапису з камер відеоспостереження ТЦ «Піраміда» через їх неповноту та відсутність оригіналу відеозапису.
Проаналізувавши досліджені докази у їх сукупності з точки зору їх належності та допустимості з урахуванням позиції сторони захисту щодо недопустимості окремих з них суд дійшов наступних висновків.
Суд погоджується з доводами захисника про те, що впізнання свідками та потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за фотознімками проведені з порушенням встановленого КПК України порядку.
Так, у відповідності до КПК України впізнання особи проводиться наступним чином.

Згідно із ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Всупереч вищезазначеним вимогам чинного законодавства слідчий ОСОБА_33 перед проведенням впізнання не опитував свідків та потерпілого про зовнішній вигляд і прикмети особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу, а рівно і не складав про це протокол.

Фактично згідно з протоколами впізнання слідчий перед пред`явленням фотознімків описував особам, які впізнають, події, що відбулись, при цьому стверджуючи, наприклад, наступні обставини: що чоловік спричинив тілесні ушкодження раніше невідомим особам 26.07.2017 року біля трамвайної зупинки «Гортоп» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя, внаслідок чого один з чоловіків був госпіталізований, а другий помер на місці скоєння злочину.

Таким чином перед проведенням впізнання замість опитування з приводу певних обставин самих осіб та з?ясування тих індивідуальних особливостей, за якими ці особи могли б впізнати учасників подій, слідчий в стверджувальний формі вказував особам, які впізнавали, що саме трапилось, де саме та коли саме це відбувалось, а також вказував, що конкретно ця особа спричинила тілесні ушкодження та був скоєний злочин.

Першочерговим звичайно є впізнання особи безпосередньо, а впізнання за фотознімками чи матеріалами відеозапису проводиться виключно у тому випадку, коли особи, з метою впізнання якої і проводиться така слідча дія, немає в наявності.

Однак впізнання особи слідчим проводилось за фотознімками, адже впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису, у відповідності до положень ст. 228 ч. 6, 7 КПК України, проводиться виключно за необхідності та з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, а таких виключних обставин не існувало.

Так, ОСОБА_9 був затриманий 26.07.2017 року, свідок ОСОБА_13 мешкала за місцем проживання, а потерпілий ОСОБА_11 на момент проведення впізнання вже завершив лікування та з ним навіть був проведений слідчий експеримент, адже при впізнанні слідчим фото ОСОБА_11 взято з відеозапису слідчого експеримент (зроблений скріншот, про що свідчать одяг потерпілого (светр та куртка) та фон, на якому він зображений (стіна кіоску).

Таким чином, суд вважає усі протоколи впізнання недопустимими доказами у зв?язку з порушеннями порядку проведення слідчих дій, встановленого КПК України.

Оцінюючи доводи захисника з приводу недопустимості в якості доказу відеозапису з камери відеоспостереження, оскільки такий запис є неповним, а фактично здійснений шляхом знімання монітору, за допомогою якого демонструється відеозапис, суд з ними не погоджується.

Так, ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив, що відеозапис, переглянутий судом, відображає дійсні події, які відбулись 26.07.2017 року, на цьому відеозаписі зафіксовані обставини отримання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Посилання ОСОБА_9 на існування іншого більш розширеного та детального відеозапису, який йому начебто демонструвався слідчим, нічим не доведено, стороною захисту будь-яких клопотань з приводу витребування повного відеозапису до суду не заявлялось, самостійно заходів для здобуття цього доказу захисником або обвинуваченим не вживалось, тому суд ґрунтується на відеозаписі, який був отриманий на підставі ухвали слідчого судді та наданий стороною обвинувачення.

Аналізуючи відеозапис з камер відеоспостереження торгівельного центру, суд дійшов висновку, що пояснення ОСОБА_9 про те, що, наносячи удар ОСОБА_12 , він точно не бачив його спрямованості, а просто розмахував ножом перед собою, або виставив руку з ножом та на ніж напоровся ОСОБА_12 , не відповідають дійсності, адже на відеозаписі можна побачити, що ОСОБА_9 , відійшовши на кілька кроків назад після нанесення удару ОСОБА_11 знову підходить до ОСОБА_12 та наносить маховий удар останньому в область шиї. При цьому в момент нанесення удару, а також і безпосередньо перед цим ОСОБА_12 залишається на місці та будь-яких рухів в напрямку ОСОБА_9 не здійснює. Після отримання удару ОСОБА_12 одразу перебігає через трамвайні колії та сідає на бордюр. Натомість ОСОБА_9 повертається до ОСОБА_11 та наносить останньому удар ногою, від якого ОСОБА_11 падає на землю. ОСОБА_9 після цього прямує з місця події.

Посилання ОСОБА_9 на те, що внаслідок конфлікту, який передував подіям спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 його очі були засипані пилом та він майже нічого не бачив, суд оцінює критично, оскільки на відеозаписі можна побачити, що ОСОБА_9 впевнено рухається під час конфлікту, прицільно наносить ОСОБА_11 удар ногою, а потім усвідомлено прямує з місця події.

Факт перебування ОСОБА_9 на час подій у стані алкогольного сп?яніння підтверджений показаннями ОСОБА_9 , який вказав, що вживав пиво перед тим, як попрямувати до місця подій, а також пив пиво та горілку незадовго до подій.

Показання свідка ОСОБА_19 в частині кількості ударів ножом, які ОСОБА_9 наніс ОСОБА_34 в живіт, суд оцінює критично, оскільки її показання суперечать поясненням ОСОБА_11 в ході слідчого експерименту, а також висновкам судово-медичної експертизи, в ході якої було встановлено, що поранення у потерпілого ОСОБА_11 лише одне.

Інші досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними та допустимими, в сукупності ці докази підтверджують той факт, що саме ОСОБА_9 26.07.2017 року наніс ОСОБА_11 один удар ножом в область живота, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а також ОСОБА_9 наніс один удар ножом в область шиї ОСОБА_12 , спричинивши останньому поранення, що призвело до його смерті.
При кваліфікації дій ОСОБА_9 суд виходить з наступного.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_9 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 кваліфіковані як закінчений замах на умисне вбивство за ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1 КК України, щодо завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом або більше особам за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України.
Сторона захисту наполягала, що дії ОСОБА_9 із завдання тілесного ушкодження ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, а дії ОСОБА_9 щодо завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які стали причиною смерті останнього, слід кваліфікувати як вбивство з необмеженості за ст. 119 КК України.
Водночас суд не погоджується ані з кваліфікацією сторони обвинувачення, ані з доводами сторони захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
По епізоду завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 суд дійшов висновку, що нанесенню ОСОБА_9 удару ножом ОСОБА_11 в область живота передував напад самого ОСОБА_11 на ОСОБА_35 . Зокрема, ОСОБА_11 штовхнув ОСОБА_9 , внаслідок чого ОСОБА_9 впав на холодильник, потім на землю, а, підвівшись, наніс один удар ножом в область живота ОСОБА_11 .
Оцінивши надані в даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх доказів наявності у ОСОБА_9 умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Відповідно до показань ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та висновку експерта ОСОБА_9 потерпілому було завдано один удар ножом в область живота, внаслідок чого ОСОБА_11 спричинене тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Аналізуючи дії як потерпілого, так і обвинуваченого, суд враховує, що саме ОСОБА_11 першим виявив агресію щодо ОСОБА_9 , який в цей момент стояв спиною до потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 лише один удар ножом в область живота та після цього ударів, які б загрожували життю цього потерпілого, не наносив, маючи таку можливість, адже у його розпорядженні залишався ніж. Після нанесення поранення ОСОБА_12 ОСОБА_9 мав вільну можливість продовжити наносити удари ножом ОСОБА_11 , однак, такою нагодою він не скористався та, вдаривши потерпілого ногою, покинув місце події.

При цьому, враховуючи, що події відбувались у громадському місці та у присутності інших осіб, ОСОБА_9 міг розраховувати і на те, що ОСОБА_11 нададуть необхідну та своєчасну допомогу, що фактично і відбулось.

Отже, на переконання суду, наносячи удар ножом ОСОБА_11 , ОСОБА_9 мав на меті не позбавлення потерпілого життя, а виключно нанесення йому тілесного ушкодження, тяжкість якого він також усвідомлював, адже наносив удар предметом, який має колюче-ріжучі властивості, в область розташування життєво важливих внутрішніх органів потерпілого.

Оцінюючи доводи захисника щодо того, що ОСОБА_9 заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_11 з перевищенням меж необхідної оборони, суд виходить з такого.

Поняття необхідної оборони надає ст. 37 КК України.

Так, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Отже, для констатації того, що оборона перебуває у межах необхідності, дії щодо оборони повинні відповідати конкретній обстановці з урахуванням особистих уявлень особи, що обороняється.

Посилання ОСОБА_9 на те, що він наніс удар ОСОБА_11 , обороняючись від самого ОСОБА_11 , а рівно і побоюючись насильства з боку ОСОБА_12 , суд оцінює критично.

Так, з відеозапису подій вбачається, що ОСОБА_11 дійсно штовхнув ОСОБА_9 , від чого ОСОБА_9 впав на холодильник, а потім на землю.

Натомість жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 внаслідок падіння не отримав, а одразу ж піднявся та завдав удар ножом ОСОБА_11 .

За таких обставин суд вважає, що існування у ОСОБА_9 обґрунтованих побоювань у своїй безпеці або у безпеці ОСОБА_13 на час нанесення удару ОСОБА_11 об`єктивно не підтверджено, адже на момент нанесення удару безпосередньої небезпеки для здоров?я ОСОБА_9 не існувало, а ОСОБА_13 у даному конфлікті взагалі участі не брала, а лише перебувала поряд.

Враховуючи вищевикладене, дії ОСОБА_9 зі спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень суд кваліфікує за ст. 121 ч. 1 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
По епізоду завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 суд вважає, що дослідженими доказами доведено, що саме ОСОБА_9 завдано ОСОБА_12 тілесне ушкодження, яке стало безпосередньою причиною смерті останнього, що стороною захисту не заперечувалось.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_9 в цій частині були необережними суд виходить з наступного.

Стаття 23 КК України дає визначення вини як є психічного ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Статтею 25 КК України визначено, що необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість.

Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Як вже зазначено вище, твердження ОСОБА_9 як про те, що він виставив руку з ножом вперед, а на ніж напоровся ОСОБА_12 , а рівно і про те, що ОСОБА_9 просто махав ножом, не спостерігаючи за напрямком його руху, суд знаходить такими, що не відповідають дійсності, та розцінює їх як позицію захисту, яка спрямована на зменшення обсягу відповідальності обвинуваченого.

Так, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом підтверджено, що після нанесення удару ОСОБА_11 ОСОБА_9 відходить назад на кілька кроків, ОСОБА_12 в цей час залишається поряд з ОСОБА_11 , потім ОСОБА_9 знову прямує до ОСОБА_12 , який не вчиняє в цей момент жодних активних дій, та наносить йому удар ножом в область шиї.

Під час нанесення удару ОСОБА_9 перебуває у положенні стоячи обличчям до ОСОБА_12 , тож у суду немає підстав сумніватись в тому, що ОСОБА_9 бачив направленість удару та умисно спрямовував цей удар саме в область шиї ОСОБА_12 .

Наносячи удар людині в область шиї, де зосереджені життєво важливі органи (стравохід, гортань, трахея) та великі кровоносні судини, ОСОБА_9 очевидно розумів можливість настання смерті ОСОБА_22 та свідомо допускав такі наслідки, тобто діяв з непрямим умислом.

Враховуючи вищевикладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_9 в частині нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 за ст. 115 ч. 1 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 по обом епізодам суд виходить з того, що злочин, передбачений ст. 121 ч. 1 КК України є менш тяжким ніж злочин, передбачений ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1 КК України, а злочин, передбачений ст. 115 ч. 1 КК України є менш тяжким ніж злочин, передбачений ст. 115 ч. 2 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання, є рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_9 та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, суд виходить з наступного.

ОСОБА_9 ніде не працює, хоча є працездатним, офіційно не одружений, на обліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» не перебуває, перебуває на обліку в КУ Обласний клінічний наркологічний диспансер» (т. 2 а.с. 137).

Починаючи з 1994 року, тобто з моменту досягнення повноліття, ОСОБА_9 систематично засуджувався за скоєння різних злочинів, фактично притягувався до кримінальної відповідальності одинадцять разів та ще один раз був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих обставин (ст. 309 ч. 4 КК України).

Востаннє ОСОБА_9 був засуджений за скоєння злочину у травні 2017 року та звільнений від відбування покарання з випробуванням (вирок ухвалений на підставі угоди про примирення).

Через нетривалий період часу після останнього засудження ОСОБА_9 вчинив тяжкий та особливо тяжкий умисні злочини, наслідком одного з них стала смерть людини.

Одразу після скоєння злочинів ОСОБА_9 не намагався надати потерпілим допомогу, а згодом не намагався і відшкодувати потерпілому ОСОБА_11 витрати на лікування, а потерпілій ОСОБА_16 витрати на поховання сина або моральну шкоду.

Водночас при призначенні покарання ОСОБА_9 за скоєння злочину відносно ОСОБА_11 суд також враховує і те, що дії ОСОБА_9 частково були спровоковані самим потерпілим, який першим виявив агресію та штовхнув ОСОБА_9 .

Усе вищевказане у сукупності, на переконання суду, свідчить про стійку схильність ОСОБА_9 до скоєння злочинів, вперте небажання обвинуваченого навіть після багаторазового відбуття покарання у вигляді позбавлення волі стати на шлях виправлення та очевидну неможливість його соціальної адаптації.

Посилання ОСОБА_9 на наявність на його утримання неповнолітнього сина суд до уваги не бере, адже у свідоцтві про народження ОСОБА_36 . ОСОБА_9 батьком дитини не зазначений (т. 2 а.с. 142).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою кари за скоєне, виправлення обвинуваченого, перешкоджання йому вчиняти нові злочини та убезпечення оточуючих, ОСОБА_9 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, не обмежуючись при цьому мінімальним строком покарання, передбаченим санкцією відповідних статей.

Враховуючи, що ОСОБА_9 вчинив злочин під час звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, тож у порядку ст. 71 КК України до покарання також слід частково приєднати покарання, не відбуте за попереднім вироком суду.

Вирішуючи питання про запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили, суд виходить з того, що на момент ухвалення вироку суду не зник та не зменшився ризик переховування ОСОБА_9 від суду, а рівно і скоєння ним інших злочинів, адже ОСОБА_9 був раніше судимий багаторазово, а перспектива відбування ним покарання за особливо тяжкий злочин може спонукати особу до переховування від суду. Виходячи з цих міркувань, суд вважає доцільним запобіжний захід ОСОБА_9 не змінювати.

Також судом вирішуються питання щодо речових доказів згідно ст. 100 КПК України та стягнення витрат за проведення експертиз у відповідності до положень ст. 124 КПК України (у відповідності до наявних у матеріалах справи документів).

Оскільки телефон ОСОБА_12 був в ході досудового слідства переданий його матері, яка, як зазначив прокурор, згодом померла, судом питання щодо цього речового доказу не вирішується.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Цивільним позивачем ОСОБА_16 було подано цивільний позов до ОСОБА_9 , в якому ОСОБА_16 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_9 14065,35 гривень майнової шкоди та 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Як повідомив прокурор в судовому засідання, ОСОБА_16 померла, однак, будь-яких документів на підтвердження факту смерті її суду представлено не було. Інші родичі ОСОБА_16 та ОСОБА_12 до суду з заявами про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні не звертались, хоча про розгляд справи судом їм було достеменно відомо, адже потерпілу ОСОБА_16 в судові засідання супроводжував її старший син.

Враховуючи відсутність достовірних даних про смерть цивільного позивача, суд вважає доцільним залишити цивільний позов без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 70, 71, 72, ст. 121 ч. 1, ст. 115 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 121 ч. 1, ст. 115 ч. 1 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання:

за ст. 121 ч. 1 КК України у виді п?яти років позбавлення волі;

за ст. 115 ч. 1 КК України у виді дванадцяти років позбавлення волі.

В порядку ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.

В порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_9 шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2017 року за ст. 185 ч. 2 КК України покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_9 зарахувати строк попереднього ув`язнення та рахувати строк покарання з 26 липня 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2017 року. на майно, а саме: мобільний телефон «Samsung GT C3350», імей1: НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_2 , з картою пам`яті об`ємом 1 Гб; - грошові кошти в сумі 335 гривень, номіналом 100 гривень 1 шт., 50 гривень 2 шт., 20 гривень 5 шт., 10 гривень 2 шт., 5 гривень 2 шт., 1 гривня 5 шт.; - одну купюру номіналом 20 польських злотих; - договір фінансового кредиту № від 26.07.2017 р.; - акумуляторну батарею «BL-5C1100 mAh, 3,7 V, 4,0 Owh»; розкладний металевий ніж чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; мобільний телефон «Nokia RM 1110» імей1: НОМЕР_3 , імей2: НОМЕР_4 , з картою пам`яті об`ємом 8 Гб, зняти.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2017 року, на майно, а саме: футболку білого кольору з вставками червоного кольору, спортивні штани темно-синього кольору, кросівки темно-синього кольору, зняти.

Речові докази:

мікрочастки, змиви та контролі до них, три пляшки, чотири полімерні стакани, ніж розкладний, зразки слини, зрізи вільних кінців нігтьових пластин рук, змиви з кистей рук, зразки волосся, зразки крові, що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити;

мобільний телефон Samsung GT C3350 з сімкарткою мобільного оператора МТС та карткою пам?яті об?ємом 1 Гб, мобільний телефон Nokia RM 1110 з картою пам`яті об`ємом 8 Гб, грошові кошти в сумі 335 гривень, 20 польських злотих, дві сувенірні купюри номіналом 100 та 200 гривні, дві сім-картки оператора мобільного зв?язку Водафон, зв?язку ключів з трьох ключів та двох брелків, акумуляторну батарею BL-5C1100 mAh, футболку білого кольору з вставками червоного кольору, штани спортивні темно-синього кольору, кросівки темно-синього кольору, що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_9 ;

паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_9 , довідку про присвоєння РНОКПП, договір про надання фінансового кредиту та застави від 26.07.2017 року, специфікацію № 1 від 26.07.2017 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, повернути ОСОБА_9 ;

капці, футболку, труси та шорти, які вилучені у потерпілого ОСОБА_11 , що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_11 ;

DVD-R диск з відеозаписом, який міститься в матеріалах справи, залишити в матеріалах кримінальної справи.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3961,60 гривень (три тисячі дев?ятсот шістдесят одну гривню 60 коп).

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_37

ОСОБА_4

ОСОБА_5