Справа № 137/807/20
Провадження №11-кп/801/1175/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 від 09.12.2018,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 07.09.2020, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.12.2018 за №0000478 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокуратурі Вінницької області.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 07.09.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.12.2018 за №0000478 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокуратурі Вінницької області.

Мотивуючи прийняте судове рішення, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт за змістом у кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті викладені певні обставини щодо вчинення протиправного діяння, проте в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України не містяться відомості щодо потерпілої сторони внаслідок кримінального правопорушення ОСОБА_10 , хоча в обвинувальному акті зазначено про отримання пасажиром транспортного засобу ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 3-4); в порушення п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України не містяться відомості щодо дійсного розміру матеріальної шкоди та моральної шкоди завданої потерпілій стороні. Тому місцевий суд дійшов висновку про те, що він позбавлений можливості вирішити питання про призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , до судового розгляду, оскільки прийшов до переконання про повернення обвинувального акту прокурору.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурор Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 07.09.2020 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки у відповідності до вимог ст. 291 КПК України у обвинувальному акті зазначено найменування кримінального провадження, його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого, анкетні відомості потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Також зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, про що здійснено відповідні посилання на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, зазначено встановлені стороною обвинувачення обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Вказаний обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинуваченого та його захисника про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження.

В той же час, судом не враховано, що ОСОБА_10 не подавав ні заяву про вчинення вказаного злочину, ні заяву про визнання його потерпілим, а вказав, що не бажає, щоб його визнавали потерпілим. Таким чином, слідчий та прокурор не тільки не мали права визнавати ОСОБА_10 потерпілим, а відповідно до ст. 55 КПК України їм було заборонено визнавати вказану особу потерпілою. У зв`язку з цим прокурор вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора повністю підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу місцевого суду без змін, посилаючись на не обґрунтованість скарги та законність судового рішення суду першої інстанції.
Потерпіла ОСОБА_11 повідомлена апеляційним судом про судовий розгляд кримінального провадження, проте в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилася з невідомих суду причин. Учасники кримінального провадження не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у її відсутність відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, заперечення на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а судове рішення суду першої інстанції до скасування і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з питання розгляду справи упродовж розумного строку, необґрунтоване повернення обвинувального акту прокурору, порушує як право обвинуваченого постати перед судом без невиправданої затримки так і право потерпілого, передбачене ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на ефективний захист, вважаю, що ухвалу суду слід скасувати, а обвинувальний акт повернути до місцевого суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний Реєстр досудових розслідувань 09.12.2018 за №0000478 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов для розгляду до суду першої інстанції з Прокуратури Вінницької області 14.07.2020.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342 - 345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, статтею 291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні дані обвинуваченого та потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують вину, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце його затвердження.
Таким чином за змістом вимог ч. 3 ст.314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є суттєвою та не дає можливість призначення провадження до розгляду, так як в подальшому, через вказані суттєві недоліки не надасть можливість повно та всебічно розглянути кримінальне провадження по суті, оскільки вказані недоліки не можуть бути усунуті в процесі судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, суд вправі прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України: зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать один одному; в ньому наведена недопустима натуралізація опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадку, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором або до нього не долучені передбачені законом додатки.

Лише в зазначених випадках суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, не допускається.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції є непереконливими та суперечливими, оскільки таких істотних процесуальних порушень, які б слугували безумовними підставами повернення даного обвинувального акта прокурору не має.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.12.2018 за № 0000478 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчим слідчого управління ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 складено обвинувальний акт, який підписано та затверджено старшим групи прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва прокурором Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 .

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою "Стрий - Тернопіль - Кропивницький -Знам`янка", в напрямку м. Вінниці, неподалік с. Громадське Літинського району Вінницької області, не врахував дорожньої обстановки, а саме ожеледиці, не обрав безпечної швидкості руху керованого автомобіля, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до виїзду автомобіля за межі проїзної частини ліворуч, де відбувся наїзд автомобілем на дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир вищевказаного автомобіля ОСОБА_13 від отриманих травм загинув на місці події; інший пасажир даного транспортного засобу ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1125 від 17.01.2019 у ОСОБА_13 виявлена сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - садна голови, крововиливи в м`які покрови голови, субарахноїдальний крововилив лівої тім`яної ділянки головного мозку, рани лівої вушної раковини; закрита травма грудей та живота - множинні переломи ребер з обох сторін по декільком анатомічним лініям, багато уламковий перелом правої ключиці, розрив хребта на рівні 7-го шийного, 1-го грудного хребців з ушкодженням спинного мозку, компресійний перелом тіла 4-го грудного хребця, перелом лобкової кістки зліва та розходження лобкового симфізу з поширеним крововиливом в м`які тканини малого тазу; садно лівої кисті. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, що діяли зі значною силою, можливо 08.12.2018 в момент шляхово-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_13 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_13 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 521 від 20.06.2019 у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої травми грудної клітки, множинних двобічних переломів ребер: справа - головок 5-7 ребер, 10-горебра по передньому відрізку, зліва - 5-го ребра по середній аксілярній лінії без зміщення, 8-го ребра по лопатковій лінії зі зміщенням, 9-10 ребер по задньому відрізку без зміщення, 11-го ребра по задньому відрізку зі зміщенням, перелому рукоятки грудини без зміщення, забою легень, лівобічного багатокамерного рецидивного гемотораксу (дренованого), підшкірна емфізема; закритої травми хребта без порушення функції спинного мозку, компресійних переломів Th 1,3,5,6 (грудних), перелому поперечних відростків ТН 9,10,11,12, (грудних) L1 (поперекового) хребців зліва без порушення функції спинного мозку. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 по давності утворення відповідають терміну -08.12.2018, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки травма грудної клітки з лівобічним багатокамерним рецидивним гемотораксом являється небезпечною для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновками експертизи технічного стану транспортного засобу №889 від 24.01.2019 та фототехнічної експертизи № 19/23/3/71-СЕ/19 від 21.10.2019 у деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1 , експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП, не виявлено. На момент ДТП шини коліс вищевказаного автомобіля перебували у накачаному стані.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 7988/7989/19-21 від 08.05.2020 в заданій дорожній ситуації, відсутні відомості про можливу наявність технічних причин виникнення некерованого руху (заносу) автомобіля, тому водій автомобіля ((Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , повинен був керуватись технічними нормами вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації, в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 12.1 ПДР України, при виконанні норм яких він мав би можливість попередити дане ДТП.

Порушення ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження..

У відповідності до вимог ст. 291 КПК України у обвинувальному акті зазначено найменування кримінального провадження, його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого, анкетні відомості потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважаю встановленими. А також зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, про що здійснено відповідні посилання на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, зазначено встановлені стороною обвинувачення обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Вказаний обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинуваченого та його захисника про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження.

Судом першої інстанції у судовому рішенні зазначено, що підставою повернення обвинувального акта є те, що у обвинувальному акті не зазначено як потерпілого ОСОБА_10 , який отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом не враховано те, що ОСОБА_10 не подавав ні заяву про вчинення вказаного злочину, ні заяву про визнання його потерпілим. Окрім того, як встановлено колегією суддів, на пропозицію органу досудового розслідування про визнання його потерпілим, він вказав, що не бажає, щоб його визнавали потерпілим.

Відповідно до ч.7 ст.55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий та прокурор не тільки не мали права визнавати ОСОБА_10 потерпілим, а відповідно до ст. 55 КПК України їм було заборонено визнавати вказану особу потерпілою.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду переконана, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України та був вручений обвинуваченому з реєстром матеріалів досудового розслідування, а підстава повернення обвинувального акта прокурору, суперечить положенням ст. 291 КПК України, що в свою чергу свідчить про порушенням судом першої інстанції вимог ст. 314 КПК України.

Таким чином, судом першої інстанції допущена невідповідність висновків, викладених в судовому рішенні, фактичним обставина м кримінального провадження, а тому з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору підлягає скасуванню та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, 409, 411, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 07.09.2020, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 09.12.2018 за №0000478 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокуратурі Вінницької області скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4