08.02.2021
Справа № 642/521/21
Провадження № 1-кс/642/331/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна,
встановив:
Прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000091 від 30.01.2021, з клопотанням про арешт майна, вилученого 30.01.2021 в ході проведення оглядів місця події, а саме свідоцтво про реєстрацію т.з. серії НОМЕР_1 марки «BMW» моделі «318сі», д.н.з. НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , на автомобіль марки «BMW» моделі «318сі», д.н.з. НОМЕР_2 , ключ від автомобіля, вказуючи, що в провадженні Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській обл. перебуває вказане кримінальне провадження за фактом того, що 30.01.2021 за адресою м.Харків, вул. Полтавський шлях, 52, було зупинено автомобіль марки «BMW» моделі «318сі», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . При перевірці документів, а саме свідоцтва про реєстрацію т.х. було виявлено ознаки підробки (кустарно внесені зміни в графі проходження технічного огляду). Згідно свідоцтва про реєстрацію т.з., власником є « ОСОБА_4 ». Для недопущення перешкоджанню встановлення істини у даному кримінальному провадженню, прокурор просить накласти арешт на вилучене майно.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини.
Дані власника вилученого майна для його виклику в судове засідання органом досудового розслідування не встановлені.
Вислухавши прокурора, дослідивши надані матеріали, слідчий суддяя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000091 від 30.01.2021 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
30.01.2021 за адресою м.Харків, вул. Полтавський шлях, 52, в ході огляду місця події було вилучене наступне майно: свідоцтво про реєстрацію т.з. серії НОМЕР_1 марки «BMW» моделі «318сі», д.н.з. НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , на автомобіль марки «BMW» моделі «318сі», д.н.з. НОМЕР_2 , ключ від автомобіля.
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З урахуванням вищезазначених обставин, в судовому засіданні сторона обвинувачення не довела слідчому судді, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, що на теперішній час існують обґрунтовані підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, не доведено правову підставу для арешту майна та його першочергове тимчасове вилучення, не доведено наявність ризиків, передбачених аб. 2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

Тому, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання прокурора, у зв`язку з його необгрунтованістю.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 173, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-
ухвалив:
В задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя