Справа № 215/6343/14-к
ВИРОК
04 вересня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх / неповнолітніх/ дітей, особою з інвалідністю не є , зареєстрованого : АДРЕСА_1 , та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,
за участі учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9
Обвинувачений ОСОБА_3 11.09.2013 року, приблизно в період часу з 18.00 до 21.15 год., разом зі своїм знайомим мешканцем цього ж села, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі «ЗАЗ- 968М» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , приїхали на вулицю Колгоспну в с. Андріївка, де зупинились неподалік водопровідної траншеї поблизу домоволодіння №36 і знаходячись у вказаному автомобілі розпивали спиртні напої.
Під час розпиття спиртних напоїв, близько 21:30 год., ОСОБА_10 став вимагати у ОСОБА_3 дати йому покататись на зазначеному автомобілі, на грунті чого між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 почалась сварка, яка переросла в бійку.
Під час бійки ОСОБА_3 намагався спочатку витягнути ОСОБА_10 зі свого автомобіля, а після того як останній став висловлювати наміри про нанесення тілесних ушкоджень, побоюючись за своє життя та враховуючи той факт , що потерпілий ОСОБА_10 за своєю структурою вищий та більший за обвинуваченого ОСОБА_3 , останній схопив з підлоги свого автомобіля порожню пляшку з-під випитої ними горілки та вдарив нею ОСОБА_10 декілька раз по різних частинах тіла, внаслідок чого пляшка розбилась. Після цього ОСОБА_10 перестав опиратись ОСОБА_3 , останній викинув з руки уламок розбитої в ході даної бійки пляшки та вдарив лежачого на землі ОСОБА_10 ще декілька раз рукою в область обличчя та голови.
Продовжуючи свої злочинні дії, відтягнув останнього від автомобіля до водопровідної траншеї, що розташована по вул. Колгоспній, викинув з салону автомобіля куртку ОСОБА_10 та залишивши останнього лежати на землі біля водопровідної траншеї, неподалік від домоволодіння АДРЕСА_3 , на вищезазначеному автомобілі покинув місце вчинення злочину та поїхав додому.
Перебуваючи вдома, близько 22:00 годин 11.09.2013 року, ОСОБА_3 оглянув свій автомобіль та виявив відсутність грязезахисного фартуха на своєму автомобілі та будучи впевненим, що загубив його на місці побиття ОСОБА_11 , з метою приховання слідів вчиненого злочину вирішив повернутись на вул. Колгоспну та знайти загублений грязезахисний фартух, після чого, залишивши вказаний автомобіль на своєму подвір`ї, пішки повернувся на вул. Колгоспну.
На вул. Колгоспній, неподалік від місця де залишив ОСОБА_10 , ОСОБА_3 знайшов та забрав загублений з автомобіля грязезахисний фартух та став оглядати місце бійки з ОСОБА_10 . Під час огляду ОСОБА_3 не виявив останнього на місці де він його залишив. Оглядаючи місце бійки ОСОБА_3 виявив ОСОБА_10 на дні траншеї яка знаходиться біля місця бійки. Спустившись в траншею ОСОБА_3 виявив ОСОБА_10 та став піднімати останнього намагаючись витягти його з траншеї. Почувши в цей час звуки схожі на чиїсь кроки, ОСОБА_3 злякався та по дну вказаної траншеї втік, повернувшись додому.
12.09.2013 року близько 11:00 години ОСОБА_10 був виявлений мертвим неподалік від домоволодіння АДРЕСА_3 .
Згідно висновку експерта № 1875 від 08.10.2013 під час дослідження трупа ОСОБА_10 у останнього виявлено тілесні ушкодження: «забій м`яких тканин лівої перед та завушної ділянок з переходом на нижню щелепу, синець правої навколо очної області, три садна в виличній ділянці праворуч, з переходом на вушну ділянку, 9 саден в щічній області праворуч з переходом на нижню щелепу, множинні садна на носі, різана рана № 1 в перед вушній області ліворуч, шість саден в лівій перед вушній та завушній областях, різані рани №2, №3, №4 на червоній каймі верхньої губи по середній лінії та біля лівого кута рота, різані рани №5, №6 на нижній щелепі ліворуч, на базальній поверхні кінчика язика різана рана №11, садно в проекції 9-го ребра праворуч по середньо-ключичній лінії, садно на животі біля пупка праворуч, 16 саден на задній та внутрішній поверхнях правого плеча у нижній третині, правого передпліччя у верхній та нижній третинах, колото-різані рани №7, №8, в ділянці ран №7, №8 повне розсічення вен підшкірних та глибоких вен передпліччя у косо-горизонтальному напрямку та розсічення двоголового м`язу правого плеча, різані рани №9, №10, №11, №12 в правому ліктьовому згині та на задній поверхні правого передпліччя у верхній та середній третинах, 11 саден в проекції правого кульшового суглобу та на передній поверхні правого стегна у верхній третині. Крім того, на передній поверхні правого колінного суглобу, на тильній поверхні 1-ї плюснової кістки правої стопи - 2 забитих рани. Всі виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран та різаних ран утворились від багаторазової дії плоского клинкового предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, яким могло бути лезо клинка ножа, бите скло або предмети володіючи аналогічними властивостями, знаходяться в прямому причинному зв`язку з наступом смерті.
Смерть ОСОБА_10 настала від множинних колото-різаних поранень правої верхньої кінцівки з ушкодженням судин, які ускладнилися гострою крововтратою, що й стало безпосередньою причиною смерті та підтверджується морфологічними змінами внутрішніх органів та даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів, а саме в ділянці ран №7, №8 повне розсічення вен підшкірних та глибоких вен передпліччя у косо-горизонтальному напрямку та розсічення двоглавого м`яза правого передпліччя, недокрів`я внутрішніх органів».
Ці умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 119 КК України за ознаками вбивства через необережність.
Обвинувачений ОСОБА_3 за зміненим обвинуваченням від 24.06.2020 повністю визнав свою винуватість, підтвердив обставини скоєного кримінального правопорушення. Пояснив, що 11.09.2013 він зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 та останній попросив щоб він його підвіз. ОСОБА_12 був в стані алкогольного сп`яніння, сів до нього в машину, просив щоб він дав йому покататися, почав лізти до замка запалювання, став агресивним. Він вийшов з машини та почав витягувати ОСОБА_12 з машини, потім йому здалося, що ОСОБА_12 схопив молоток, який був в машині, він злякався та вдарив ОСОБА_12 пляшкою, куди саме не пам`ятає. Потім він витягнув ОСОБА_12 з машини та поїхав, ОСОБА_12 був живий. Він захищався, всі агресивні дії ОСОБА_12 він сприймав як загрозу для його життя, він боявся його.
Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона не була безпосереднім свідком події, тому ніяких обставин пояснити не може.
Представник неповнолітньої потерпілої в судовому засідання вказує, що ОСОБА_3 приїздив до них та надавав матеріальну допомогу. Надала заяву в якій просить провести розгляд кримінального провадження без участі потерпілої, вказує, що претензій до обвинуваченого не має, їм все відшкодовано, тому просить позов залишити без розгляду, міру покарання залишає на розсуд суду.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні просить позов залишити буз розгляду, оскільки обвинуваченим відшкодовані всі витрати.
Під час судового розгляду у зв`язку із визнанням обвинуваченим винуватості було заявлено клопотання про застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими обвинувачений, захисник, представник потерпілих та прокурор погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та ухвалив застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому, захиснику та представнику потерпілого роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин, вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в суді.
Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 доведена в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого: ч. 1 ст. 119 КК України , за ознаками вбивства через необережність.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обтяжуючих покарання обставиним, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пом`якшуючою покарання обставиною, згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному та добровільне відшкодування завданих збитків.
Так, обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України , який відповідно до положень ст. 12 КК України ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину) відноситься до класифікації злочинів середньої тяжкості.
За висновком судово-психіатричної експертизи № 206, складеним 01.10.2013 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 , т.2, а.с.164-170, в період часу вчинення інкримінованого йому діяння(11.09.2013), будь-яким психічним захворюванням не страждав, в короткочасному хворобливому розладі психічної діяльності не знаходився і в теперішній час не страждає. За своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, не одружений, не має на утриманні малолітніх / неповнолітніх/ дітей, не працює, інвалідом не являється, добровільно відшкодував завдані збитки.
Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи особу винного, тяжкість злочину, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз в сумі 684,60 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст. 122, 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.
Крім того, під час судових дебатів захисник обвинуваченого просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки на час розгляду справи закінчилися строки давності, обвинувачений, представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 та прокурор не заперечували.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 321-IX від 03.12.2019), було внесено зміни до ст.12 КК України, з приводу класифікації кримінальних правопорушень, згідно норм якої кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі, тобто поняття злочину середньої тяжкості виключено на час винесення даного вироку.
Таким чином на час винесення даного вироку, злочин вчинений ОСОБА_3 за ст.119 ч.1 КК України відноситься до класифікації нетяжкого злочину, а в редакції ст.12 КК України, що діяла на час вчинення злочину, відносився до злочину середньої тяжкості.
Згідно ч.1 п.1 ст. 49 КК України ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Такий же строк звільнення від кримінальної відповідальності /п`ять років/, передбачений ст.49 КК України / в редакції від 01.06.2020/ за вчинення нетяжкого злочину, зміни до якої були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 321-IX від 03.12.2019).
Оскільки строк звільнення від кримінальної відповідальності не змінився, змінилася лише класифікація злочину, зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі, відповідно до ст.5 КК України не застосовується.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.
За матеріалами кримінального провадження, під час судових дебатів сторона захисту звернулася до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого положень ст. 49 КК , обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду не заперечував свою винуватість та не заперечував проти закриття кримінального провадження, представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 також не заперечував проти закриття кримінального провадження.
Так, 11.09.2013 було вчинено злочин передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину) відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, перебіг позовної давності переривався у зв`язку із хворобою обвинуваченого в проміжок часу з 10.10.2019 по 27.03.2020, на час розгляду кримінального провадження, а саме 04.09.2020, минуло понад п`ять років, тобто закінчився встановлений п.3 ч.1 ст.49 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності, тому відповідно до ч.5 ст.74 КК України, обвинуваченого слід звільнити від призначеного покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд-
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням на 2 (два) роки , якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Зарахувати в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 23.04.2014 по 31.07.2014.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
Цивільний позов ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином - залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз всього в сумі:684/шістсот вісімдесят чотири грн. 60 коп., з них, для проведення експертизи волокон і волокнистих матеріалів від 15.10.2013 №70/13/2499 в сумі 391,20 грн., для проведення дактилоскопічної експертизи від 28.10.2013 №58/01-283 в сумі 293,40 грн.,
Речові докази: фрагмент газетного листа та фрагмент картону з РБК, фрагменти скляної пляшки, пластикова пляшка 2 л. з-під пива «Арсенал», куртка чорного кольору, грошова купюра номіналом 2 грн., дактилокарта трупа, мікрооб`єкти з долонь трупа, в`язані шкарпетки, простирадло з РБК, футболка, штани, в`язана кофта та черевики з РБК, чохол з сидіння, окуляри та пляшка з миючим засобом зі слідами РБК, зразки крові трупа ОСОБА_10 , зразки крові ОСОБА_3 , які згідно квитанції знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Софіївського РВ ГУМВС в Дніпропетровській області знищити.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: