Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/837/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, українця, громадянина України, неодруженого, утриманців не має, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто з 30 вересня 2020 року до 28 листопада 2020 року включно, без визначення розміру застави.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областіперебуває кримінальне провадження №0000734 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що строк на теперішній час продовжують існувати ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на два на два місяці, тобто з 30 вересня 2020 року до 28 листопада 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

У обвинуваченого відсутнє законне джерело одержання доходу чи/або заробітної плати. ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, за попереднім вироком звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, який на даний момент не закінчився. Ознака повторності інкримінованого обвинуваченому злочину, свідчить про ігнорування ним принципу мирного володіння майном. Ці обставини в сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду через невідповідність висновків фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою стосовно підзахисного обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не виконав вимоги ст. 178 КПК України, а саме не врахував те, що розмір викраденого не представляє собою значної шкоди, мобільний телефон був брудний, інші речі обвинувачений викинув у траву. Не враховано вік підзахисного, який є молодим, йому виповнилося лише 35 років. У зв`язку з тим, що він не працює, майновий стан не дозволяє відшкодувати йому заподіяну шкоду.

А тому, на думку захисту до ОСОБА_8 має бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областіперебуває кримінальне провадження №0000734 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 06 квітня 2020 року близько 20.00 год., ОСОБА_8 будучи раніше судимим за вчинення злочину у сфері проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, перебував неподалік від ринку «Айсберг», а саме біля вагончику, що розташований біля будинку №39 по вул. Козацькій (колишня назва Червоного Козацтва), в м. Олександрія, Кіровоградської області. З метою власного збагачення протиправно діючи умисно та цілеспрямовано завдав умисний удар поєднаний з насильством, який не є небезпечним для життя чи здоров`я в область голови ОСОБА_9 , який рухався на велосипеді, та від удару останній впав на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 відкрито заволодів з корисливих мотивів сумкою ОСОБА_9 , яка лежала в багажнику велосипеда та в якій знаходились наступні речі, а саме: мобільним телефон марки «НТС», сірого кольору, навушники, машинка для стрижки, грошові кошти у сумі 400 гривень, пенсійне посвідченням та банківська картка «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 , після чого разом з речами почав тікати по АДРЕСА_3 .

Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з місця події зник, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 274 від 13.04.2020 року, вартість мобільного телефону «НТС One S (PJ40110)» 1/16 ГБ., складає 750 гривень 00 копійки.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1150 гривень 00 копійки.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В апеляційній скарзі сторона захисту вказує на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу
ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність високого ризику вчинення нових кримінальних правопорушень. Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінальних правопорушень було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений та на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має.

Також, колегія суддів погоджується з думкою судді районного суду про те, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

А тому, доводи захисника про можливість до застосувати до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арештує необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано вік обвинуваченого ОСОБА_8 та його майновий стан, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, а через брак коштів наявний високий ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.
Наявність місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_8 зареєстрований поза межами Кіровоградської області.
ОСОБА_8 починаючи з 2003 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Зазначене в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, належна поведінка обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто з 30 вересня 2020 року до 28 листопада 2020 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4