Ухвала

Іменем України
23 листопада 2020 року

м. Київ
Справа № 308/2281/20

Провадження № 51 5534 ска 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року,
встановив:
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року, залишеною без зміни постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 88 761 грн. 37 коп., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил, вилучених згідно з протоколом про порушення митних правил № 0216/30500/20 від 09 лютого 2020 року.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , просить передати провадження за його касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ст. 434-1 ч. 5, ст. 434-2 КПК України та переглянути зазначені постанови у касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8частини першої статті 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостийпідпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Відповідно до ст. 529 ч. 5 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини друга, десята статті 294).

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року та постанова Закарпатського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Вимога адвоката про передачу провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду в порядку ст.ст. 434-1, 434-2 КПК України на даній стадії провадження до відкриття касаційного провадження не може бути вирішена, оскільки відповідно до частини 5 вказаної статті суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у вказаному кримінальному провадженні касаційний розгляд відповідно до ст. 434 КПК України не здійснюється.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити адвокату ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 квітня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3