Номер провадження: 11-кп/813/1128/20
Номер справи місцевого суду: 501/709/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 13.01.2020 у кримінальному провадженні №0000583, внесеному до ЄРДР 02.08.2019, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Магдебург, Федеративна Республіка Німеччина, громадянина України, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-06.03.2007 Алчевським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнився 18 червня 2014 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовлено.

Вироком районного суду також вирішено питання щодо речових доказів у справі,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що 11 жовтня 2018 року, о 23 годині 35 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля ресторану «Італійський квартал» у м. Чорноморську Одеської області по просп. Миру, 20 «б» в ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс не менше двох ударів металевим монтувальним ломом в область голови ОСОБА_7 , після чого останній впав на асфальт.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_7 отримані наступні тілесні ушкодження: закрита черепномозкова травма, в єдиний комплекс якої входить забій головного мозку середнього ступеня тяжкості з крововиливами над твердою мозковою оболонкою та під тверду мозкову оболонку головного мозку, закритий перелом правої скроневої кістки, забійна рана та забої м`яких тканин в скронево-тім`яній ділянці зліва та тім`яно-потиличній ділянці справа, синці та садна обличчя та садна обличчя при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень оцінюються у сукупності, як такі, що були небезпечними для життя, і за цим критерієм, згідно п.2.1.3. (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.
Не погоджуючись з вироком районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити йому покарання відповідно до цієї правової кваліфікації.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає, що районний суд помилково кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, так як його підзахисний захищався від протиправних дій потерпілого ОСОБА_7 , який першим почав бійку. Вказані обставини, на думку захисника, підтверджуються показаннями свідків кримінального провадження. Також, захисник зазначає, що районний суд прийняв до уваги наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 ножа, хоча вказана обставина нічим, окрім показань потерпілого, не підтверджується. Враховуючи вищевикладене, захисник вважає, що дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ст. 124 КК України.

Також апелянт зазначає, що вирок районного суду ухвалено за кримінальним провадженням №0000583, внесеним до ЄРДР 02.08.2019, хоча підозра ОСОБА_8 повідомлялась та всі слідчі дії проводились в межах кримінального провадження №0001097, внесеного до ЄРДР 04.12.2018. Вказане свідчить, на думку захисника, про те, що вирок ухвалено не в тому кримінальному провадженні, а тому повинен бути скасований.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник були належним чином сповіщені про час, дату та місце судового розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести судовий розгляд апеляційної скарги захисника за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілого, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України є вірною, а призначене йому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Згідно оскарженого вироку, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено докази, надані сторонами кримінального провадження, висновки по ним вмотивовані та обґрунтовані.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , окрім його показань, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 а також, дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами: копією протоколу огляду місця події від 12 жовтня 2018 року (а. с. 80-83); копіями протоколів пред`явлення особи для впізнання від 12 жовтня 2018 року (а. с. 84-85, 86-87); копією протоколу огляду предмету від 09 листопада 2018 року з фототаблицею (а. с. 88-90); копією постанови від 09 листопада 2018 року про долучення речових доказів (а.с.91); копією квитанції № 000887 у прийомі речових доказів (а. с. 92); витягом № 24354 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 (а. с. 93); висновком комісійної судово-медичної експертизи від 26 лютого 2019 року № 301 (а. с. 96-110); висновком експерта від 11 грудня 2018 року № 161 (а. с. 111-113).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 оборонявся від незаконних дій потерпілого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з таких підстав.

Відповідно до показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, наданих ними в суді першої інстанції вбачається, що між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 дійсно відбувся конфлікт, в ході якого обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Допитаний в суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_14 підтвердив показання, надані ним в суді першої інстанції.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний в суді першої інстанції, зазначив, що він не підходив до ОСОБА_8 , окрім цього вказав, що йому було завдано удар по голові в результаті чого він впав і втратив свідомість.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , допитані в суді першої інстанції, теж вказали, що бачили саме як ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого, потерпілого та свідків узгоджуються між собою щодо наявності між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 конфлікту, який в подальшому перейшов у бійку. При цьому доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що бійку почав потерпілий, а обвинувачений лише оборонявся від протиправних дій потерпілого, спростовуються показаннями потерпілого та свідків.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у обвинуваченого не було ножа, а районний суд прийшов помилково до вказаного висновку лише ґрунтуючись на показаннях потерпілого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, так як зазначений факт підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , наданих ними в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що подія злочину, а саме час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого в умисному спричинені умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, в повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні районного суду доказами.

Згідно з матеріалами справи, усі зазначені в апеляційній скарзі доводи захисника досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.

Після аналізу наведених у сукупності доказів, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги займану позицію обвинуваченого, який заперечував свою причетність до вчинення протиправного умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, оскільки така позиція обвинуваченого спростовується сукупністю доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів щодо їх правдивості та достовірності, а заперечення винуватості обвинуваченим мають на меті уникнення ним кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

До тверджень захисника обвинуваченого про наявність у ОСОБА_8 стану необхідної оборони, апеляційний суд критично ставиться та зазначає, що при розмежуванні умисного тяжкого тілесного ушкодження та злочинів проти здоров`я особи, вчинених при перевищенні меж необхідної оборони та з необережності необхідно виходити з умислу обвинуваченого, тобто належним чином встановлювати всі ознаки суб`єктивної сторони злочину.

За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що був відсутній акт суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого та акт захисту з боку обвинуваченого, а було бажання обвинуваченого завдати шкоди саме потерпілому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що підтверджується у сукупності показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків. Крім того, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи від 26 лютого 2019 року № 301, виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від багаторазової дії твердих тупих предметів (а. с. 96-110).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційному суді від учасників судового провадження не надходили клопотання щодо повторного дослідження доказів кримінального провадження або дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Отже в апеляційного суду не виникло правових підстав для безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні, а відтак він позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав у своєму вироку суд першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що районним судом всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані ч. 1 ст. 121 КК України, а саме як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Таким чином, враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги захисника про помилковість висновків суду першої інстанції про доведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та вимога скасувати оскаржений вирок з перекваліфікацією дій обвинуваченого за ст. 124 КК України, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, обставину, що обтяжує його покарання, досудову доповідь органу з питань пробації.

Отже, в даному випадку апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті строком на 6 (шість) років. Зазначений висновок суду є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок у іншому кримінальному провадженні, а не в тому, в якому проводилось досудове розслідування та повідомлялось про підозру ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, направлено до суду першої інстанції кримінальне провадження, зареєстроване за номером №0001097, внесене до ЄРДР 04.12.2018.

Відповідно до вступної частини оскарженого вироку зазначено кримінальне провадження №0000583, внесене до ЄРДР 02.08.2019.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України передбачено, що у вступній частині вироку зазначаються найменування (номер) кримінального провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Дослідженням оскарженого вироку встановлено, що судом першої інстанції виконано вищезазначені вимоги.

При цьому формулювання обвинувачення, визнане районним судом доведеним, зазначені у вироку районного суду місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, повністю відповідають фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зазначеним у обвинувальному акті в кримінальному провадженні №0001097, внесеному до ЄРДР 04.12.2018.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначення районним судом у вступній частині вироку кримінального провадження №0000583, внесеного до ЄРДР 02.08.2019, є опискою, яка може бути виправлена районним судом в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право залишити оскаржений вирок без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 повністю дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства України, підстав для скасування або зміни оскарженого вироку апеляційним судом не встановлено, в зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 13.01.2020 у кримінальному провадженні №0000583, внесеному до ЄРДР 02.08.2019, відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4