Справа №443/1138/20
Провадження №1-кп/443/108/20
ВИРОК
іменем України
10 вересня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 01 серпня 2020 року о 12:30 годині, знаходячись у кімнаті будинку на АДРЕСА_2 , під час раптово виниклої сварки, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень колишній дружині ОСОБА_4 , взявши у праву руку зі стола кімнати скляний стакан ємністю 50 грам, умисно через міжкімнатні двері кинув ним у сторону ОСОБА_4 , яка знаходилася у коридорів та влучив їй в область голови.

Внаслідок вказаних вище дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної частини голови, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є здоров`я особи.
Об`єктивна сторона характеризується діянням, спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
Обвинувачений ОСОБА_5 є суб`єктом даного кримінального правоопрушення, враховуючи його вік та відсутність у матеріалах справи будь яких даних, які б вказували про його неосудність чи обмежену осудність як під час вчинення злочину, так і на час ухвалення вироку.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України характеризується прямим або непрямим умислом.

Обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав вину, відмовився від дачі показань в судовому засіданні.

Незважаючи на часткове визнання вини та відмову обвинуваченого від дачі показів, його вина у пред`явленому обвинувачення повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.

Показами потерпілої ОСОБА_4 , даними нею в судовому засіданні про те, що 01 серпня 2020 року знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 зайшовши в будинок кинув в її сторону стакан, який влучив їй у голову.

Висновком експерта №164/2020 від 19.08.2020 року, згідно якого вивичивши дані з наданої для проведення судово-медичної експертизи медичної документації, встановлено, що гр. ОСОБА_4 зверталась за медичною допомогою в КНП «Жидачівська ЦРЛ» 01.08.2020 року, де її було оглянуто лікарем та виставлено діагноз: «Забійна рана тім`яної частини голови» утворилася від дії тупого (тупих) предмету (предметів), або при контакті до такого (таких), могла виникнути 01 серпня 2020 року при обставинах, на які вказує ОСОБА_4 та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Європейський суд з прав людини у п. 40 рішення у справі № 34006/06 від 25 лютого 2016 року «Зякун проти України», п. 54 рішення у справі № 75520/01 від 06 грудня 2007 року «Козинець проти України» зазначив, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази були піддані детальному і глибокому аналізу, в тому числі із наданням і забезпеченням можливості висловитись з приводу їх належності і допустимості в повному об`ємі, кожній стороні кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України є правильною, оскільки останній вчинив умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченим ОСОБА_5 , є кримінальним проступком.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При цьому, суд відхиляє зазначені у обвинувальному акті, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі не знайшли свого підтвердженні під час судового розгляду, так як обвинувачений відмовився від дачі показів, жодним чином не проявив, що щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання, тощо. Також, стороною обвинувачення не вказано та не доведено, яку саме допомогу в установленні невідомих органу досудового розслідування обставин справи надав ОСОБА_5 .

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мету та мотив вказаного діяння, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого: раніше не судимого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Таким чином, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючу обставину, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт, в межах санкції інкримінованої йому ч.1 ст.125 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.
Речових доказів та судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1