Справа № 161/681/20 Провадження № 11-сс/802/66/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000526 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.311, ч.3 ст.305 КК України.
Рішенням слідчого судді щодо підозрюваної застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто до 17 березня 2020 року, із забороною залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді (суду), із покладенням на неї передбачених ч.5 ст.194 КПК України обов`язків: прибувати до слідчих, прокурорів та слідчого судді (суду) у даному кримінальному провадженні на їх першу вимогу, не відлучатися з території м. Нововолинська, без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді (суду), повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю (суд) про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування зі свідками, експертами та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, не відвідувати місця проживання свідків, експертів та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор оскаржує його з мотивів неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального продовження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що заявлені ризики не зменшилися, а тому вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти можливостям підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Посилається на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за попередньою змовою осіб. Крім того, місцевим судом не враховано, що свою протиправну діяльність підозрювана здійснювала, застосовуючи засоби для конспірації. З огляду на наведене просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням розміру застави 192 100 (сто дев`яносто дві тисячі сто) гривень.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підозрювану та її захисника, які заперечили доводи апеляції і просили рішення слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Положеннями ст.197 КПК України регламентовано, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Даних вимог закону слідчим суддею при відмові у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 було дотримано.
21.11.2019 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.311 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на даний час ОСОБА_7 інкримінується один епізод злочинної діяльності.
На думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчим суддею у достатній мірі не встановлено підстав для продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Тільки те, що одне з кримінальних правопорушень, у якому підозрюється ОСОБА_7 , є особливо тяжким, а його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, не дає підстав для продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо підозрюваної зменшилися.

Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що на даний час ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину, хвору на епілепсію, та непрацездатну матір, яка також хворіє, що свідчить про наявність у першої міцних соціальних зв`язків, які на переконання апеляційного суду, перешкоджатимуть підозрюваній переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слід зазначити, що в суді апеляційної інстанції слідчий зазначив, що з моменту звільнення ОСОБА_7 з-під варти остання не порушувала своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що у даному випадку прокурором хоч і було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, проте зазначені стороною обвинувачення у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_7 неможливо забезпечити шляхом застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно зі ст.181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки протягом апеляційного розгляду провадження не було обґрунтовано наявність виняткових обставин, які дають можливість для обмеження права підозрюваної ОСОБА_7 на свободу, апеляційний суд вважає, що забезпечити належну поведінку останньої можливо шляхом застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово.

Такий запобіжний захід, на думку суду апеляційної інстанції, здатний забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та продовжити строк тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді