Справа № 461/1766/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Закарпатської області, міста Берегово, громадянки України, раніше не судимої відповідно до ст.89 КК України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 11.01.2020 року, близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи на вул. Богдана Лепкого, 3 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрала із рюкзака ОСОБА_7 блокнот із грошовими коштами в сумі 272 гривні, чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю. Дала покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Зазначила, що в обвинувальному акті вірно відображені її дії, які полягали в тому, що вона перебуваючи на АДРЕСА_2 , вчинила крадіжку грошових коштів потерпілої. Пояснила, що дійсно події відбувалися у період часу, у спосіб, які зазначені в обвинувальному акті. Вказала, що мотиви і мета вчинення злочину, також розмір викрадених грошових коштів відповідають дійсності. У вчиненому розкаюється.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в обвинуваченої, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.
В ході судового розгляду захисник заявив клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченої з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України, у зв`язку з відсутністю кваліфікуючої ознаки повторність, оскільки штраф обвинуваченою за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року за яким її засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України сплачено, а строки, передбачені ч.5 ст.89 КК України минули.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджена за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України з призначення покарання у виді штрафу. 14.12.2018 року обвинувачена сплатила суму штрафу в розмірі 850,00 гривень.

Відповідно до пункту 1 примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 32 КК України, повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Пунктом 7 статті 89 КК України визначено, що такими що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

За правилами пункту 5 статті 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, які були засуджені до штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.

У статті 89 КК України встановлено диференційовані строки погашення судимості залежно від виду і строку покарання, яке відбуте винним, а також від категорії злочинів, до якої відноситься злочин, вчинений особою.

Суд вважає, що строк погашення судимості засудженій необхідно рахувати виключно з урахуванням вимог пункту 5 статті 89 КК України, що покращує становище засудженої особи, тобто, з моменту реального відбуття покарання, а саме сплатою штрафу.

На момент вчинення ОСОБА_4 нового злочину, а саме 11.01.2020 року її судимість за попереднім вироком від 13.12.2018 року була погашена і вона вважалася такою, що не має судимості.

Зазначений висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду від 20 серпня 2019 року (справа № 759/10001/18, провадження № 51-773км19), де суд вказав, що саме такий порядок обчислення перебігу строків погашення судимості забезпечить реалізацію принципів диференціації кримінальної відповідальності та індивідуалізації кримінального покарання.

У наведеній постанові Верховний Суд зазначив наступне.

Передбачено погашення судимості перебігом певного строку з дня відбуття особою основного і додаткового покарання. Тривалість цих строків залежить від виду покарання або від категорії злочинів у їх класифікації за тяжкістю.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Відповідно до положень ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальні правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 ст.185 КК України, є злочинами середньої тяжкості, тобто зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, не погіршує, а покращує та поліпшує становище особи, стосовно якої здійснюється дане кримінальне провадження, що у повній мірі узгоджується та не суперечить вимогам, передбаченим ст. ст. 421, 437 КПК України.

За таких обставин, дії обвинуваченої підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 після вчинення злочинів, наслідки суспільно-небезпечного діяння останньої, особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення нею нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує середній ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею злочину, мотив вчинення злочину, спрямований на заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочину, відношення обвинуваченої до скоєного, те, що заподіяна потерпілому матеріальна шкода відшкодована, тому факт щирого каяття у вчиненні злочину знайшов своє відображення в процесі судового розгляду. Також суд враховуєфактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима відповідно до ст.89 КК Україна, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття, сприяння у розкритті злочину, усунення заподіяної шкоди.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції статті, за якою кваліфіковано дії обвинуваченої.

Виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість злочину, майновий стан обвинуваченої, вищенаведені обставини справи, зокрема дані про особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суд вважає, що така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченої, інтересами держави і суспільства, та буде достатньою для виправлення обвинуваченої і запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень 00 копійок.

Речові докази по справі: блокнот із грошовими коштами в сумі 272 гривні повернути потерпілій за належністю.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1