ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.10.2019 року у кримінальному провадженні №0001958 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця м. Чернівці, зареєстрованого АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 26.03.2003 р. вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ст. 309 ч.2 КК України до позбавлення волі на 2 роки; 11.12.2006 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.3 КК України до позбавлення волі на 7 років; 18.03.2016 р. вироком Садгірського районного суду м. Чернівців за ст. 121 ч.1 КК України до позбавлення волі на 1 рік 4 місяці;
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_6 , визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з 02.09.2019 року.

Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, 02.09.2019 року, приблизно о 02.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні Чернівецького обласного клінічного кардіологічного центру по вул. Героїв Майдану, 230 в м. Чернівці, шляхом вільного доступу зайшов до палати №201, звідки умисно, таємно, повторно викрав мобільний телефон марки «Sigma» вартістю 500 гривень, який належить ОСОБА_8 та мобільний телефон марки «Samsung» вартістю 5000, який
ЄУНСС 727/9877/19 провадження №11кп/822/553/19 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9
належить ОСОБА_10 , чим завдав потерпілим матеріальної шкоди на вказану суму.
Надалі, ОСОБА_6 вийшовши з палати №201, зайшов в палату №203, де діючи умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав глюкометр «One Touch Ultra Easy», вартістю 1500 грн., який належить ОСОБА_11 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
На цей вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав дві апеляційні скарги, які є подібні за змістом і в яких просив змінити вирок суду та застосувати до нього ст. 75 КК України.
При цьому обвинувачений посилався на те, що вчинений ним злочин не відноситься до категорії тяжких злочинів, він добровільно видав викрадені речі, визнав свою вину та активно сприяв слідству. Також обвинувачений не погоджується з висновком суду про те, що раніше він вчиняв корисливі злочини та не став на шлях виправлення, а тому підстав для застосування щодо нього ст.ст. 69, 75, 76 КК України, не має. Вказував також, що на даний час він є важкохворою людиною та потребує постійного лікування, а відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, у нього не буде належної можливості лікуватись, що призведе до значного погіршення стану його здоров`я. Апелянт також вважає, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і є надто суворим.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що в кримінальному провадженні немає свідків, які підтверджують вчинені ним крадіжки, а є тільки повне визнання ним своєї вини. Також апелянт вважає, що в його діях немає кваліфікуючої ознаки викрадення чужого майна повторно, а тому кваліфікація його дій за ст. 185 ч.2 КК України, на його думку, є неправильною.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог апелянта, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому злочину при обставинах, що наведені у вироку, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює свою винуватість у вчиненні злочину та обсяг обвинувачення, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих фактичних обставин, які ніким не оспорено.

Що стосується тверджень обвинуваченого про неправильну кваліфікацію вчиненого ним злочину в частині повторності, то вони є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до примітки ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189- 191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Як вбачається з довідки № про судимість, ОСОБА_6 був засуджений 11.12.2006 року Шевченківським районним судом м. Чернівців за ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.3, 70 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Також 18.03.2016 року ОСОБА_6 був засуджений Садгірським районним судом м. Чернівців за ст.ст. 121 ч.1, 69 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці. Звільнений 19.05.2016 р. по відбуттю строку покарання.

Відповідно до ст. 88 ч.1 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Згідно ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Враховуючи те, що судимість ОСОБА_6 за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11.12.2006 р. за ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.3, 70 КК України не погашена і не знята в установленому законом порядку, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Що стосується вимог апелянта про застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає, що ці вимоги є необґрунтовані.

Відповідно до ч.1. ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В ч.2 ст.65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , обставинами що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна, наявність у нього тяжкого захворювання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу винного, який неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, і знову вчинив умисний корисливий злочин в період непогашеної та не знятої судимості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Що стосується тверджень обвинуваченого щодо погіршення стану його здоров`я та необхідності постійного лікування, то відповідно до КВК України та наказу «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», особи, які засуджені до позбавлення волі мають право на звернення до медичної частини установи виконання покарань, тобто закладу охорони здоров`я ДКВС. У закладах охорони здоров`я ДКВС надаються екстрена медична допомога, первинна медична допомога, спеціалізована (вторинна) медична допомога, здійснюються санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, організовується забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, проводиться реабілітаційне лікування після захворювань і травм. Медична допомога засудженим у закладах охорони здоров`я ДКВС надається відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.
Тобто, виходячи з наведеного, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в умовах позбавлення волі, може звертатись та отримувати кваліфіковану медичну допомогу та лікування, а тому його доводи про відсутність належного лікування в умовах позбавлення волі є необґрунтованими.
Врахувавши вказані обставини, а також зваживши роль кари як мети покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства. На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, а доводи обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, є необґрунтованими.
Підстав для зміни вироку немає, а тому в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 жовтня 2019 року щодо нього залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя