Справа № 204/8743/19
Провадження № 1-м/204/6/20
УХВАЛА
21 квітня 2020 року м. Дніпро
Слідчий суддя Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_6 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 30 жовтня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Республіки Корея, -
До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_6 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 30 жовтня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Республіки Корея.
В обґрунтування скарги ОСОБА_7 зазначає, що у Республіці Корея його здоров`ю, життю та свободі загрожує небезпека. Крім того, зазначає, що в Україні проживають всі його рідні, а саме: мати, сестра, дочка та дружина (громадянка України), з якою він проживає вже довгий час, а тому просив не розлучати його з рідними. За час проживання на території України він не переховувався.
Особа, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали скаргу та просили її задовольнити. ОСОБА_6 зазначив, що йому до цього часу не надано юридичної допомоги для того, щоб звернутися до Державної міграційної служби України з питанням щодо визнання його біженцем. Крім того, в наданих прокурором документах, на підставі яких було прийнято рішення про його видачу, наявні помилки в його анкетних даних, які, на його думку, повинні бути усунуті. Захисник ОСОБА_5 вказав, що запит про видачу ОСОБА_6 належним чином не оформлений, відсутній оригінал вироку чи належним чином засвідчена його копія, статус біженця ще не отримано.
Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні скарги, вказала що підстави для скасування наказу відсутні, проведено екстрадиційну перевірку, запит відповідає Європейській конвенції про видачу правопорушників, громадянином України ОСОБА_6 не є, статусу біженця не має.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали скарги, судом встановлено наступне.
15 червня 2019 року працівниками ОВС УКР ГУНП в Дніпропетровській області затримано в порядку ст.ст.208, 582 КПК України громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , який розшукується компетентними органами Республіки Корея у зв`язку з вчиненням злочину, передбаченого №342, №330, статті 1 №141, статті 1 №319, №329, статті 1 №369, №366 КК Республіки Кореї, з метою арешту та екстрадиції компетентним органам Республіки Корея.
Вироком Сувонного районного суду Республіки Корея від 14 липня 2016 року, ОСОБА_6 засуджено за вказані кримінальні правопорушення до покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

22 липня 2016 року окружною прокуратурою Сувона Республіки Корея видано ордер на арешт громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 (мовою паспорту ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До Міністерства юстиції України відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року надійшов запит Міністерства юстиції Республіки Корея про видачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбуття кримінального покарання за вироком суду у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Проведення екстрадиційної перевірки Міністерством юстиції України доручено прокуратурі Дніпропетровської області.

Встановлено, що ОСОБА_6 (мовою паспорту ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації.

В ході екстрадиційної перевірки, яка була проведена Прокуратурою Дніпропетровської області за дорученням Генеральної прокуратури України, підстав для відмови у видачі ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.589 КПК України та міжнародними договорами встановлено не було.

Злочин, скоєння якого інкримінується ОСОБА_7 відповідає ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та являється екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року.

Встановлені ст.49 КК України строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності особи за даний злочин не сплили.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 не має статусу біженця в Україні, не є громадянином України, може бути етапований за станом здоров`я.

30 жовтня 2019 року Міністерством юстиції України видано наказ №3321/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Республіки Корея для виконання вироку суду.

З відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 28 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_6 не звертався до ГУДМС України в Дніпропетровській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. З відповіді Державної міграційної служби України від 11 січня 2020 року також вбачається, що наявними обліками ДМС інформація щодо ОСОБА_6 відсутня.

З листа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 19 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_6 роз`яснено, що у разі виникнення умов для визнання його біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, йому необхідно подати відповідну заяву відповідно до вимог Закону.

Оскільки ОСОБА_7 не є громадянином України і з часу його перебування на території України та до часу прийняття Міністерством юстиції України рішення про його видачу (екстрадицію) до Республіки Корея не звернувся до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд вважає, що у Міністерства юстиції України не існувало підстав, передбачених ст. 589,590 КПК України, для відмови Республіці Корея у видачі (екстрадиції) ОСОБА_7 до цієї країни.

До доводів ОСОБА_6 та його захисника щодо того, що ОСОБА_6 зараз має намір звернутися до Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем суд відноситься критично, оскільки із такими заявами ОСОБА_6 почав звертатися лише з грудня 2019 року, враховуючи, що під вартою перебуває у зв`язку із застосуванням екстрадиційного арешту з 24 липня 2019 року. Доказів наявності у ОСОБА_6 з даного часу чи з часу його перебування на території України перешкод для звернення з питанням щодо визнання його біженцем до Державної міграційної служби України чи за наданням правової допомоги з даного питання суду не надані.

Відповідно до ст. 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Згідно ч.1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо:

1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України;

2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України;

3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу;

4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію);

5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України;

5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України;

6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

У відповідності до норм ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 було вручено копію наказу Міністерства юстиції України від 30 жовтня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Республіки Корея з перекладом на російську мову, про що свідчить відповідна розписка.

Згідно з інформацією Державної міграційної служби України, ОСОБА_7 не значиться як особа, яка звернулася щодо набуття чи прийняття громадянства України.

Будь-які інші підстави визначені ч.1 ст. 589 КПК України для відмови у видачі особи іноземній державі також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_7 з приводу того, що у Республіці Корея його здоров`ю, життю та свободі загрожує небезпека до уваги судом не беруться, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Інші доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 висновків суду не спростовують та не є підставами для скасування наказу Міністерства юстиції України від 30 жовтня 2019 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 .

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів скарги, а також наданих копій матеріалів екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_7 не встановлено і стороною його захисту в ході розгляду не надано достатніх доказів того, що при проведенні перевірки відносно останнього допущено порушення закону, а відтак суд вважає постанову обґрунтованою і приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.110, 587, 590, 591 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 30 жовтня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Республіки Корея відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя: