ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/3914/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/179/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного клопотання комісії при Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м.Херсона від 06 травня 2015 року за ч.2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 проситьухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що має 6 заохочень та 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, характеризується позитивно, з 01.02.2019 року переведений до дільниці соціальної реабілітації, як такий, що стає на шлях виправлення, працевлаштований, до роботи ставиться відповідально, приймає активну участь у роботах по благоустрою установи та відділення. Щиро розкаюється у скоєному злочині.
26.11.2019 року на засіданні комісії було прийнято позитивне рішення щодо направлення документів до суду про його умовно-дострокове звільнення як такого, що довів своє виправлення.
Вважає, що вказівки ухвали суду першої інстанції про те, що він характеризується посередньо, всі заохочення отримав напередодні настання пільги не відповідають дійсності.
Вважає, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , прокурора, які в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Суворовського районного суду м.Херсона від 06 травня 2015 року за ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Початок строку: 05 листопада 2015 року. Кінець строку: 05 листопада 2021 року.
У листопаді 2018 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується позитивно.
Згідно характеристики засуджений має 6 заохочень за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, 4 стягнення за порушення режиму відбування покарання, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «ТПК «Херсонський ливарний завод», порушень правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці не допускає, до виконання робіт із благоустрою дільниці ставиться з розумною ініціативою, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, неконфліктний, на профілактичних обліках в установі не перебуває, підтримує соціальні зв`язки, згідно вироку суду має позов у сумі 1168,31грн, однак виконавчий лист до бухгалтерії установи не надходив.
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
Обґрунтованою є вказівка суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 працевлаштований нетривалий час, лише з березня 2019 року, тобто напередодні настання пільги, що вказує на пристосування засудженого до умов відбування покарання, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , які це заперечують, являються безґрунтовними.
В судовому засіданні суду першої інстанції засуджений показав, що до березня 2019 року працевлаштований не був, ініціативи щодо працевлаштування не проявляв, наміру зміни режиму відбування покарання не виявляв, що підтверджується і матеріалами провадження.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Сама по собі позитивна характеристика засудженого, не зобов`язує суд застосувати умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання за відсутності підстав і умов, передбачених статтею 81 КК України.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про виправлення засудженого були предметом розгляду в суді першої інстанції, та колегія суддів розцінює як такі, що ґрунтуються на іншій, суб`єктивній оцінці апелянтом обставин, встановлених судом та висновків суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року, щодо засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4