Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007554 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_9 змінити з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 _____________________________________

Справа № 11-кп/824/1388/2020
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1
КК України, за якою призначити обвинуваченому покарання в межах санкції вказаної норми.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки про те, що ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, вступив у словесний конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_12 , що у нього виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому з мотивів неприязних відносин, реалізовуючи який він завдав останньому не менше одного удару предметом, що має колюче-ріжучі властивості, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Також стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які істотно впливають на його висновки, а саме, показання сина та дружини ОСОБА_12 потерпілого ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_13 , у відповідності з якими конфлікт виник спочатку між ОСОБА_6 та обвинуваченим, а потім у конфлікт втрутився ОСОБА_12 . За показаннями ОСОБА_13 , вона вперше побачила ОСОБА_9 , коли той лежав на землі, а поруч стояв її чоловік. Вона допомогла обвинуваченому піднятися і зібрати речі, хоча той був нетверезий, лаявся і погрожував смертю її чоловіку та сину. Захисник звертає увагу, що попри зазначене у вироку, що між потерпілим та обвинуваченим був словесний конфлікт, у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1591 від 23.06.2017 року, і сам ОСОБА_9 повідомив, що отримав ці тілесні ушкодження під час конфлікту з ОСОБА_12 від дій останнього.

Як вказує захисник, підставою для конфлікту була музика у сквері напроти будинку, де проживає ОСОБА_9 , який показав, що лише попросив ОСОБА_6 , який грав на синтезаторі з використанням колонок, зробити музику тихіше, на що той відмовив у грубій формі. Вважає, що показання ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_9 хотів забрати гроші, які поклали слухачі, перевернув синтезатор та замахнувся на нього, нелогічними з огляду на вік, рід занять та майновий стан його підзахисного, у якого ніколи не спостерігалось хуліганських нахилів. Також ставить під сумнів показання потерпілого в тій частині, що його батько, побачивши конфлікт, запропонував ОСОБА_9 відійти за ріг будинку поговорити, адже після початку сварки той несподівано для ОСОБА_9 почав наносити йому удари, від яких обвинувачений впав, але потерпілий продовжував його бити. Вказані обставини підтверджуються наявністю у обвинуваченого тілесних ушкоджень, показаннями свідків та одягом ОСОБА_9 , визнаним речовим доказом, який був забруднений землею. Крім того, як йдеться в апеляційній скарзі, свідки обвинувачення не повідомляють, як все було насправді, називаючи бійку штовханиною, під час якої обвинувачений падав. Разом з тим, потерпілий ОСОБА_12 був військовим, приймав участь в АТО, був головою профспілки ветеранів. Ця подія набула широкого розголосу, висвітлювалась у засобах масової інформації, у зв`язку з чим присутні в залі слухачі на підтримку обвинувачення здійснювали психологічний тиск на суд та свідків, які не наважилися б розповісти про протиправні дії потерпілого, які підпадають під кваліфікацію за ч.1 ст.125 КК України.

Отже, внаслідок неврахування цих обставин суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, адже застосування до ОСОБА_9 протизаконного насильства та висловлення погроз з боку потерпілого, побиття перед своїм будинком на очах багатьох незнайомих людей, а, можливо, й сусідів, принизило його честь і гідність та викликало стан сильного душевного хвилювання, що значною мірою знижувало його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як тільки ОСОБА_9 звільнився від ОСОБА_14 , то забіг у квартиру, схопив кухонний ніж, миттєво повернувся і вдарив ножем потерпілого. У цьому стані обвинувачений побіг додому і лише на горищі свого будинку збагнув, що трапилось. Таким чином умисел ОСОБА_9 на вбивство виник раптово і відразу реалізувався, у зв`язку з чим його дії не були помстою, що дає підстави кваліфікувати їх за ст.116 КК України.

Крім того, захисник зауважує, що суд не встановив обставини, які пом`якшують покарання, хоча на час ухвалення вироку ОСОБА_9 досяг пенсійного віну. Посилаючись на показання свідка ОСОБА_15 , з яким його підзахисний того дня ходив у баню та вживав алкогольні напої, при цьому був в адекватному стані і поводив себе відповідно до загальноприйнятих норм поведінки, робить висновок, що єдиним доказом вживання ОСОБА_9 того дня алкогольних напоїв є його та свідка показання. Що ж стосується висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то він зроблений не на підставі аналізу крові чи інших біологічних матеріалів, які дозволяють визначити концентрацію проміле в крові. А тому суд безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 і прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство ОСОБА_12 за наступних обставин.

22 червня 2017 року близько 20 годині 35 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу пам`ятника Ярославу Мудрому на території Золотоворітського скверу, що напроти будинку № 4 на вул. Ярославів Вал у м. Києві, вступив у словесний конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_12 , в результаті чого у нього сформувались особисті неприязні відносини та виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 . Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_12 та умисно, з мотиву неприязних відносин, завдав йому не менше одного удару предметом, що має колюче-ріжучі властивості, в грудну клітку зліва, тобто в ділянку тіла, де розташовані життєво важливі органи, чим заподіяв проникаюче сліпе колото-різане поранення грудей з ушкодженням лівої легені та серця, з розвитком крововтрати та шоку, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному вбивстві ОСОБА_14 за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

В апеляційній скарзі не оспорюється та обставина, що ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_12 проникаюче сліпе колото-різане поранення грудей, від якого на місці настала потерпілого. Однак доводи захисника про те, що умисне вбивство обвинувачений вчинив у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та тяжкої образи з боку потерпілого, відповідальність за що передбачена ст.116 КК України, є неспроможними і суперечать наявним доказам, у тому числі показанням обвинуваченого, які він давав у суді першої інстанції.

Всупереч доводам захисника суд встановив обставини, які передували вбивству ОСОБА_12 , і виклав їх у вироку. Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 доведено, що конфлікт у сквері був спровокований саме ОСОБА_9 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, висловлював претензії з приводу гри ОСОБА_6 на синтезаторі. Надалі словесний конфлікт продовжився між ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_12 біля кас музею і переріс у штовханину, під час якої обвинувачений кілька разів падав на траву, що спростовує доводи захисника про побиття ОСОБА_9 потерпілим.

Так, потерпілий ОСОБА_6 показав, що 22 червня 2017 року у вечірній час він грав на синтезаторі у Золотоворітському сквері, неподалік на лавочці сиділи його батько ОСОБА_12 та мати. Через кілька хвилин після початку гри до нього підійшов раніше незнайомий ОСОБА_9 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, хотів взяти гроші, які йому поклали слухачі, а коли він заперечив, перевернув синтезатор та замахнувся на нього, намагаючись нанести удар. Проте він випередив обвинуваченого, відштовхнув від себе, можливо, завдав удар рукою в обличчя, оскільки йому загрожувала небезпека. ОСОБА_9 не звертався до нього з проханням грати тихіше. Батько, побачивши конфлікт, запропонував обвинуваченому поговорити і відвів його за ріг будинку. Коли батько повернувся, він подумав, що конфлікт вичерпаний, після чого на прохання мешканців сусіднього будинку пішов грати на дні народження. Приблизно через 15 хвилин йому зателефонувала мати та повідомила, що батька вбив чоловік, який конфліктував з ним через гру на синтезаторі.

Свідок ОСОБА_13 показала, разом з чоловіком ОСОБА_12 приїхала до Золотоворітського скверу, де їх син ОСОБА_6 грав на синтезаторі. Близько 20 години вона відлучилася, коли через декілька хвилин повернулася, чоловіка на лавці не було. Неподалік побачила, що чоловік стояв, а раніше незнайомий їй ОСОБА_9 лежав на землі. Вона допомогла йому піднятися, підняла окуляри, мобільний телефон. Обвинувачений, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, був агресивно налаштований, висловлював погрози вбивством на адресу сина та чоловіка, казав, що син не буде грати у сквері. Після цього ОСОБА_9 пішов, а вона та чоловік продовжили сидіти на лавці. Через декілька хвилин до них знову наблизився ОСОБА_9 , який тримав руки за спиною, підбіг до них, та, нічого не кажучи, з-за спини вихопив ніж і завдав чоловіку один удар в область серця. Від удару чоловік підскочив та одразу впав, а обвинувачений повернувся та побіг від них.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомив, що став очевидцем того, як 22 червня 2017 року після 19 години у Золотоворітському сквері ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, декілька разів намагався вдарити рукою в обличчя музиканта, який грав на синтезаторі, але той ухилявся. Також ОСОБА_9 намагався перекинути синтезатор. Після цього до обвинуваченого підійшов чоловік, який сидів з жінкою на лавочці поряд, обнявши того за плече, відвів від музиканта в сторону кас музею, де між ними відбулася штовханина. Під час штовханини ОСОБА_9 кілька разів падав на землю, чоловік намагався йти, але ОСОБА_9 піднімався, знову йшов за чоловіком та штовхав його, відбувалася розмова на підвищених тонах, однак бійки не було. Потім обвинувачений пішов зі скверу, чоловік з жінкою продовжили сидіти на лавці, музикант зібрав інструменти та кудись пішов. Він ненадовго відлучився, а коли близько 20 години 20 хвилин повертався, то почув крики держи вбивцю, і побачив, як ОСОБА_9 , який був у шортах та світлій сорочці, біжить в бік Будинку художника. Він кинувся за обвинуваченим, бачив у нього в руці ніж. ОСОБА_9 перетнув перехрестя, забіг у під`їзд будинку АДРЕСА_2 та за ним захлопнулися двері. Крім нього, за ОСОБА_9 бігли інші очевидці. Коли прибули працівники поліції, піднявся з ними до квартири АДРЕСА_2 , двері якої відчинила дружина обвинуваченого, яка повідомила, що чоловік прийшов у квартиру, переодягнувся та залишив її через чорний хід. Через деякий час працівники поліції затримали ОСОБА_9 на горищі будинку, а під час огляду квартири вилучили сумку, в якій знаходився ніж, та одяг, в який був одягнений обвинувачений під час події злочину.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_17 , відпочиваючи у Золотоворітському парку неподалік пам`ятника Ярославу Мудрому, він слухав музику, яку виконував на синтезаторі вуличний музикант, і бачив, як до того підходив ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та на підвищених тонах висловлював своє незадоволення. До них підійшов інший чоловік і відвів обвинуваченого за ріг будинку поряд з касами, де між ними відбулася штовханина. Через деякий час чоловік, який відвів ОСОБА_9 за ріг, повернувся на лавочку і сидів поряд з жінкою. Ще через декілька хвилин до чоловіка та жінки наблизився обвинувачений, який в правій руці тримав кухонний ніж і раптово завдав ним удар чоловіку, який намагався піднятися з лавки, в ліву частину грудей в область серця, від якого той впав. Після цього ОСОБА_9 зайшов у під`їзд будинку навпроти, а жінка кликала на допомогу та просила затримати вбивцю.

Свідок ОСОБА_18 спостерігав за тим, як у сквері поруч зі станцією метро Золоті ворота двоє чоловіків сварилися та штовхали один одного. Він перестав звертати на них увагу, але через деякий час почув крики і побачив, як один з цих чоловіків, одягнений у світлу сорочку з коротким рукавом та шорти, побіг через дорогу, а за ним бігли люди. Також побачив, що у сквері біля лавочки лежав мертвий чоловік, на грудях та одязі якого була кров.

Свідки ОСОБА_21 і ОСОБА_20 показали, що коли разом сиділи на лавочці біля музею у Золотоворітському сквері, то стали очевидцями сварки та штовханини між двома чоловіками, одним з яких був ОСОБА_9 . ОСОБА_9 ображав чоловіка, той у відповідь штовхнув обвинуваченого. Коли ОСОБА_9 сидів на траві, то казав чоловікові, що той пожалкує. На зауваження ОСОБА_21 обом чоловікам ОСОБА_9 відповів, що він тут живе і вони самі розберуться. До тих підійшла жінка, забрала чоловіка та вони вдвох пішли в сторону пам`ятника ОСОБА_22 , а ОСОБА_9 в іншу сторону. Приблизно через 10 хвилин ОСОБА_21 побачив, що ОСОБА_9 , який був у світлій сорочці та шортах, знову йшов до пам`ятника, а після цього обидва свідка почули крики, що вбили чоловіка і щоб тримали вбивцю.

Ці показання суд обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони не тільки узгоджуються між собою, але й доповнюють одне одного. При цьому колегія суддів зауважує, що ані потерпілий, ані свідки до цих подій знайомі з ОСОБА_9 не були, а також, крім свідка ОСОБА_13 , не були знайомі і з потерпілими, що не дає жодних підстав ставити їх під сумнів. Істотних суперечностей показання свідків не містять, а наявність деяких незначних розбіжностей логічно пояснюється суб`єктивним сприйняттям кожним з них тієї частини подій, за якими вони спостерігали. Зважаючи на відсутність будь-яких стосунків між свідками, потерпілими та обвинуваченим, надуманими, на переконання колегії суддів, є і посилання захисника на те, що нібито свідки підтримали позицію обвинувачення і давали показання, в яких не повідомляли всі дійсні обставини під тиском громадськості.
Що ж стосується тверджень в апеляційній скарзі, що ОСОБА_9 лише попросив ОСОБА_6 грати тихіше, відсутність сенсу обвинуваченому брати гроші, які потерпілому поклали слухачі, перевертати синтезатор, намагання пояснити поведінку ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у конкретній життєвій ситуації, то вони є виключно міркуваннями захисника, які не підтверджуються дослідженими судом доказами.
Під час судового провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину не визнав, повідомивши, що умислу на вбивство потерпілого він не мав, удар ножем ОСОБА_12 не завдавав, оскільки свій ніж з сумки не діставав, а смертельне поранення потерпілий спричинив собі власноручно своїм ножем, який тримав у руці лезом до себе.
При цьому обвинувачений показав, щопроживає за адресою: АДРЕСА_1 , поряд із Золотоворітським сквером, у якому постійно гучно та до пізнього часу грають вуличні музиканти, чим заважають мешканцям прилеглих будинків, у зв`язку з чим він неодноразово звертався в різні інстанції, а також до самих музикантів. 22 червня 2017 року він зустрічався із знайомими, вони вживали алкогольні напої, і коли близько 18 години повертався додому, у сквері побачив музиканта ОСОБА_6 , який гучно, із застосуванням колонок, грав на синтезаторі. На його прохання грати тихіше ОСОБА_6 у грубій формі відповів, щоб він йшов додому, і несподівано наніс йому удар в область голови. Після цього йому став наносити удари кулаком в область голови і тулуба раніше незнайомий ОСОБА_12 , який стояв поруч, від чого він впав на землю, проте ОСОБА_12 продовжував наносити йому удари у той час, коли він лежав на землі. Усього ОСОБА_12 завдав йому близько 10 ударів руками в область голови і тулуба. Якась жінка відтягла ОСОБА_12 від нього, допомогла йому піднятися із землі та зібрати речі. А коли він піднявся, то ОСОБА_12 продовжив його ображати, погрожувати спричиненням ушкоджень та вбивством. Не розуміючи, що трапилось, він пішов додому, взяв на кухні ніж, який поклав у сумку для самозахисту, та повернувся у сквер, щоб з`ясувати у чоловіків причини такої поведінки. Побачивши його, ОСОБА_12 , який сидів на лавочці з дружиною, піднявся та рухався назустріч, при цьому дістав з-за поясу ніж, який тримав у правій руці лезом до себе. Коли ОСОБА_12 наблизився, він, захищаючись, знизу вдарив руками по рукам останнього, підбив праву руку ОСОБА_12 долонею знизу вверх, після чого вони зіткнулися грудями. Вважає, що в цей момент ножем, який ОСОБА_12 тримав у руці лезом до себе, той власноручно наніс собі ушкодження в грудну клітку, від якого настала смерть. Після цього, побоюючись за своє життя, він пішов додому, переодягнувся, сумку з ножем залишив у прихожій, а сам через чорний хід піднявся на горище будинку, звідки побачив, що на лавочці лежить чоловік і приїхала поліція. Через деякий час його затримали на горищі будинку.

Цим показанням суд у вироку дав оцінку і правильно не взяв їх до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних у справі доказів, у тому числі показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , які були очевидцями заподіяння потерпілому удару ножем саме ОСОБА_9 , також відсутністю будь-яких даних, які б свідчили про наявність ножа у потерпілого.
Крім встановлених судом обставин, які передували вбивству ОСОБА_12 , суд дійшов обґрунтованого висновку і про те, що після втручання ОСОБА_13 конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 було повністю вичерпано, оскільки ОСОБА_9 пішов додому, а ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 повернулися у сквер.

На думку колегії суддів, суперечать показання обвинуваченого про заподіяння йому великої кількості ударів ОСОБА_12 і висновку експерта № 1591 від 23.06.2017 року, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_9 у нього виявлені ушкодження у вигляді садна на фоні синця на задній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом у верхню третину передпліччя, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Описані ушкодження утворилися від дії не менш двох дій (садно на фоні синця за рахунок ковзання, тертя або удару під кутом; крововилив за рахунок удару під кутом, наближеним до прямого) тупих предметів, судити про характерні особливості яких не представляється можливим.

Що стосується показань обвинуваченого в контексті апеляційних вимог, то вони, взагалі, не узгоджуються з позицією захисту, обраною в суді апеляційної інстанції.
Згідно з висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 152 від 29.08.2017 року наявна у ОСОБА_9 симптоматика, з урахуванням даних анамнезу, відповідає діагностичним критеріям Органічного ураження головного мозку поєднаного (травматично-судинного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F 07.9 згідно з МКХ-10). На час проведення експертизи та в період вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_9 виявляє та виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку поєднаного (травматично-судинного) ґенезу з психоорганічним синдромом і за психічним станом може та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 виявляє низькі показники функціонування когнітивних процесів (пам`яті, уваги), виснажливість психічних процесів, зниження пізнавальної активності; в особистісній сфері екстравертованість, вибіркова товариськість, гнучкість у значущих контактах; певна демонстративність поведінки (прагнення сприяти враження), вразливе самолюбство, висока самооцінка, впевненість у собі; достатній вольовий самоконтроль в звичайному стані, здатність дотримуватися власних інтересів, наполегливість в їх відстоюванні, психічна ригідність, схильність до фіксації на переживаннях, важкість переключення, впертість, емоційна нестійкість у проблемних ситуаціях. ОСОБА_9 виявляє характерологічні особливості ригідного кола, в поєднанні з певною демонстративністю поведінки, які в поточній поведінці проявляються, як: схильність до фіксації на переживаннях, важкість переключення, впертість, вразливе самолюбство, прагнення виглядати суспільно-привабливо, та, як наслідок, непереносимість публічного приниження, що поглиблюється у проблемних ситуаціях та на фоні алкогольного сп`яніння. ОСОБА_9 не виявляє ознак підвищеної характерологічної збудливості (експлозивності) в його поточній поведінці.

При цьому наявні у підекспертного порушення психічної діяльності не супроводжуються вираженими розладами пам`яті, інтелекту, мислення, емоційно-вольової сфери, критичних здібностей, продуктивною психопатологічною симптоматикою і не позбавляють станом на час проведення експертизи та не позбавляли в період правопорушення здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_9 ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, при цьому в його поведінці та висловлюваннях відсутні ознаки маячні, оман сприйняття, порушеної свідомості, він достатньо добре орієнтувався в навколишньому оточенні, його дії носили послідовний характер (т.2 а.с.198-204).

Суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачена ст.116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно. Процес виникнення такого стану характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю та швидкоплинністю. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за цією статтею є сильне душевне хвилювання (фізіологічний афект), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). Під систематичним знущанням мається на увазі особливо цинічне глузування, тривале кепкування над особою, що мають багаторазовий характер. До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Між тим, у суді першої інстанції ОСОБА_9 детально описував обставини, які передували спричиненню потерпілому ножового поранення, механізм спричинення тілесного ушкодження відповідно до обраної ним позиції захисту та свої подальші дії.

За обставинами справи не було встановлено, що з боку потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_9 було застосовано протизаконне насильство, оскільки у відповідності з показаннями свідків між обвинуваченим та потерпілим була обопільна штовханина, під час якої ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, падав, підводився і знову намагався з`ясовувати стосунки з потерпілим, після чого вони розійшлися в різні сторони.

ОСОБА_9 у присутності свідка ОСОБА_13 погрожував, що заріже ОСОБА_12 , а коли конфлікт з останнім було повністю вичерпано, пішов додому, взяв з собою ніж, нібито для самозахисту, та після сплину певного проміжку часу повернувся у сквер до ОСОБА_12 і завдав йому удар ножем, тобто його дії як реакція на конфлікт з потерпілим не були раптовими та негайними.

Поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, яку описали свідки, також дає підстави охарактеризувати його дії як логічні та послідовні.

Так свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 повідомили суду, що, перебуваючи неподалік і в самому Золотоворітському сквері чули крики, щоб тримали вбивцю, бачили, як обвинувачений тікав, тримаючи при собі ніж, і його переслідували люди. Також свідок ОСОБА_23 бачила чоловіка, який стояв біля лавочки, нахилившись, і тримався за живіт, жінку, яка підтримувала його і кричала про допомогу, і сама безпосередньо побігла за ОСОБА_9 , який відбіг від чоловіка з жінкою. Про переслідування людьми обвинуваченого, який забіг у під`їзд будинку АДРЕСА_2 і зачинив за собою двері на кодовому замку, свідчила і свідок ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_26 показала, що, знаходячись у сквері з дитиною, слухала гру хлопця-музиканта. Через деякий час почула крик жінки і побачила, що на лавочку приліг чоловік, який тримався за груди в області серця, одяг якого був у крові. Жінка кликала на допомогу і просила затримати вбивцю. У цей же час від них швидким шагом відходив ОСОБА_9 .

Показання цих свідків підтверджують, що після заподіяння ОСОБА_12 смертельного поранення ОСОБА_9 вжив усіх заходів для того, щоб негайно залишити місце вчинення злочину, зачинив за собою двері під`їзду, обладнаному кодовим замком, щоб припинити переслідування, а коли дістався власної квартири, то переодягнув сорочку, на якій могли залишитися сліди крові, і сховався на горищі будинку, куди потрапив через чорний хід у квартирі.

Вказані обставини спростовують доводи в апеляційній скарзі, що нібито побиття обвинуваченого ОСОБА_12 викликало у нього такий емоційний стан, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, і він усвідомив наслідки своїх дій лише, знаходячись на горищі, і свідчить на користь висновків суду першої інстанції про те, що умисне вбивство було вчинено на ґрунті неприязних відносин.
Таким чином матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що на момент вчинення злочину ОСОБА_9 перебував у стані сильного душевного хвилювання, однак є достатні дані, які підтверджують, що під час вчинення злочину обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

А тому апеляційні вимоги захисника про зміну вироку в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_9 є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд згідно з ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, об`єкт суспільно небезпечного посягання, особу винного та його відношення до вчиненого діяння та його наслідків, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також обставину, що його обтяжує, і правильно призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання захисника на те, що суд необґрунтовано не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, досягнення обвинуваченим пенсійного віку, не можуть бути прийняті до уваги, адже передбачена ч.2 ст.66 КК України можливість визнати такими, що пом`якшують покарання, інші обставини, є правом, а не обов`язком суду. Як зазначено в цій ухвалі раніше, не було у суду підстав і для визнання такою обставиною стану сильного душевного хвилювання, в якому нібито перебував ОСОБА_9 .

Непереконливими є і твердження захисту про необхідність виключення з вироку обставини, що обтяжує покарання.

Судом достовірно встановлено, доведено показаннями свідка ОСОБА_15 і не заперечується самим обвинуваченим, що 22 червня 2017 року ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, після чого ввечері повертався додому. Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного лікарем Київської міської наркологічної клінічної лікарні Соціотерапія на наслідками огляду обвинуваченого, станом на 22 годину 35 хвилин 22 червня 2017 року ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Форма цього висновку є стандартною і передбачена у додатку 4 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, а тому висновок і не містить даних про порядок та методику обстеження ОСОБА_9 .

Згідно з п.16 розділу ІІІ цієї Інструкції вказаний висновок видається на підставі акта медичного огляду, в якому детально описуються зовнішній вигляд обстежуваної особи, її поведінка, стан свідомості, мовна здатність, вегетативто-судинні реакції, пульс, артеріальний тиск, ністагм, рухова сфера, використання спеціальних технічних засобів, лабораторна діагностика, якщо таке мало місце. У разі наявності у захисника сумнівів стосовно правильності висновку він не був позбавлений можливості витребувати його з лікарні, відкрити стороні обвинувачення та надати суду. Оскільки сторона захисту таким правом не скористалася, доводи в апеляційній скарзі про те, що стан обвинуваченого на момент вчинення злочину встановлено не було лише з огляду на те, що процедура огляду не відображається у висновку, є надуманими.

У відповідності з ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, у тому числі вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 61, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Оскільки стан сп`яніння вплинув на психологічний стан ОСОБА_9 , а саме, його поведінку у проблемній ситуації, яка сталася внаслідок конфлікту між ним і потерпілим, що знайшло своє відображення у висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 152 від 29.08.2017 року, суд першої інстанції вірно врахував вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, обставиною, що обтяжує покарання.
Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3