ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1835/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2632/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції: обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 09.08.2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , з покладення обов`язкыв, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник вказує на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Потерпіла була допитана в судовому засіданні, надала суду для огляду речовий доказ, ОСОБА_8 вибачився перед потерпілою, зазначив, що шкодує про вчинене. Потерпіла не давала показів, що має побоювання відносно себе з боку обвинуваченого. Ризик вчинення іншого злочину взагалі нічим не підтверджений, підозрюваний раніше не судимий. Вказує, що підозрюваний має постійне місце проживання, офіційно одружений, на утриманні має двох дітей 2019 та 2006 року народження, матір перенесла інсульт та потребує догляду. Обвинувачений провину визнає, добровільно показав місцезнаходження мобільного телефону. Прокурором не доведено неможливості обрання до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не доведено наявності ризиків. Суд не застосував практики ЄСПЛ.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку тримання особи під вартою, колегія суддів зважає на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, оскільки суду не надано підтверджених даних щодо наявності в обвинуваченого місця роботи, законних джерел заробітку. Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, стосовно потерпілої, яка на момент злочину знаходилася з 4х річною дитиною, злочин було вчинено в м. Харкові, тоді як обвинувачений проживає в Зміївському районі Харківської області. Наявність у ОСОБА_8 дружини, дітей, місця проживання не гарантує його належної поведінки у випадку застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, як і позиція обвинуваченого, який, як зазначає захисник, вибачився перед потерпілою.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

З огляду на зазначені для даного провадження обставини за яких було вчинено злочин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді