ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/405/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 701/1514/19 Категорія ч.1 ст.213 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів з участю секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 17.02.2020 року, яким

ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ададзеебі Хуло район Аджарської РСР, грузіна, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 213 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що, він не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку, як суб`єкт підприємницької діяльності та не будучи посадовою особою суб`єкта господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, діючи з корисливих мотивів, переслідуючи умисел на порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, з порушенням вимог ст. ст. 4, 6 Закону України «Про металобрухт» від 5 травня 1999 року, у не встановлену досудовим розслідуванням дату та час, організував незаконний пункт для прийому, схову та збуту металобрухту, а саме вчинив дії, спрямовані на створення підпільного приймального пункту за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де здійснював приймання побутового брухту чорних та кольорових металів від мешканців смт. Маньківка та інших населених пунктів Маньківського району за готівковий розрахунок з метою подальшої його реалізації, для чого створив умови, необхідні для його нормального функціонування, придбавши необхідне обладнання, а саме механічні тоні ваги із заводським номером «31733» 1989 р.в. Після чого, з моменту створення, розпочав особисто приймати металобрухт на раніше організованому пункті прийому вторинної сировини за вищезазначеною адресою, достовірно знаючи, що він не зареєстрований як суб`єкт господарської діяльності, відомості про якого включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, тобто систематично здійснював незаконні операції з металобрухтом за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до моменту виявлення працівниками поліції зазначеного незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту та припинення його функціонування.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покарання у виді обмеження волі, яке призначено Іремадзе не може бути застосоване, так як на момент винесення вироку 17.02.2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 виповнилось 60 років, тому просить призначити покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого, який не заперечує проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом в повному обсязі не виконані.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.213 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ч.3 ст.349 КПК України, які не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора.

Дії Іремадзе судом кваліфіковано вірно, за ч.1 ст.213 КК України, як незаконне здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, а також організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, що також не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.
За таких обставин, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз, а переглядає апеляційну скаргу лише в межах ст.404 КПК України.
Призначаючи Іремадзе покарання районний суд не дотримався вимог кримінального закону та неправильно визначив вид покарання.
Згідно вимог ст.61 КК України, обмеження волі, не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 1959 року народження, тобто на момент постановлення вироку 17.02.2020 року, йому виповнилося 60 років, тобто відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він досяг пенсійного віку.

У разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України.
Відповідно до ст. 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.213 КК України, колегія суддів у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, щире каяття та активне сприйняття розкриттю злочину, на спеціальних обліках не перебуває, згідно характеристики виконавчого комітету Маньківської селищної ради вбачається, що відносно ОСОБА_7 компроментуючі дані відсутні, а також враховуючи досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику, доцільно призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.213 КК України у виді штрафу 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 17.02.2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі тисяча п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25.500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

В решті вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 17.02.2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Головуючий-суддя

Судді