КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

10 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000298 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше неодноразово судимого: останній раз 30.05.2018 вироком Рокитнянського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_5 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 30.05.2018 остаточно призначено покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Цим же вироком, судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 13.09.2019 приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . В цей час у нього виник умисел на таємне заволодіння майном ОСОБА_8 , житловий будинок якої розташований за адресою: АДРЕСА_2 , щоб використати його на свою користь.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , одразу ж, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що у подвір`ї відсутній господар та будь-які інші особи, які б могли бачити його злочинні дії, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 у господарському приміщенні зберігає картоплю, прийшов до господарства останньої за адресою: АДРЕСА_2 , яке зі сторони городу не обгороджене та шляхом вільного доступу проник у подвір`я.
В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 підійшов до дерев`яної брами господарського приміщення та використовуючи принесену із собою викрутку, шляхом віджиму, пошкодив на ній запірний пристрій. Далі ОСОБА_5 проник всередину господарського приміщення ОСОБА_8 , де на підлозі виявив чотири мішки картоплі сорту «Голандська» (велика) загальною вагою 124 кг, та дві сітки заповнені картоплею сорту «Голандська» (посадкова) загальною вагою 31 кг, які він таємно від оточуючих викрав. В подальшому ОСОБА_5 викрадені чотири мішки та дві сітки з картоплею переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розпорядившись таким чином викраденим майном ОСОБА_8 на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2201,00 (дві тисячі двісті одна гривня 00 копійок).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у вигляді трьох років двох місяців позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі, апелянт, не оспорюючи вказаний вирок в частині доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочинному діянні, зазначає про те, що оскаржуваний вирок є частково незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч. 2 ст. 409 КК України).

На думку апелянта, у зв`язку з тим, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому діянні, активно сприяв розкриттю злочину на стадії досудового розслідування, свідомо засудив свою поведінку, а також те, що в матеріалах кримінального провадження на а. с. 79 наявна заява потерпілої ОСОБА_8 від 23.01.2020 в якій остання зазначає про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, достатнім для обвинуваченого є покарання у вигляді позбавлення волі тривалістю 3 роки (тобто мінімальне).

Крім того, як вважає апелянт, суд першої інстанції належним чином не мотивував призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 71 КК України, зокрема того, по якій причині остаточне покарання визначено саме 4 роки 6 місяців позбавлення волі, тобто додано саме 6 місяців, а не менше.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у сховище, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником обвинуваченого апеляційної скарги, а саме в межах призначеного ОСОБА_5 покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищенаведеного, обставин справи та тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 є особою неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів проти власності, не має міцних соціальних зв`язків, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин в період іспитового строку за вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 30.05.2018 року, суд першої інстанції визнав за необхідне застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 71 КК України та частково приєднати до покарання за цим вироком, не відбуте ним покарання за попереднім вироком.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги його захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Зокрема, як прямо передбачено ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, як це передбачено ч. 4 ст. 71 КК України, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
Приймаючи до уваги ці та інші вимоги закону, в тому числі загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, як за новим вироком, так і за сукупністю вироків, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому не вбачає будь-яких законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного йому покарання, як про це просить у своїй скарзі його захисник.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2019/2020

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1