Дата документу 18.12.2019 Справа № 320/4587/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1993/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/4587/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою. Свої вимоги мотивував тим, що судом було порушено вимоги ст.ст.20, 22 КПК України, оскільки під час судового розгляду суд не надав йому можливості висловити свої пояснення. Також судом було порушено вимоги ст.ст.94, 194, 196, 370 КПК та проігноровано рішення Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК.

Під час судового розгляду даного провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання, в тому числі і у виді довічного позбавлення волі, є особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, офіційно не працевлаштований, що в сукупності дає підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу і свідків, а також переховуватися від суду, а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Основною метою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, та дані, які його характеризують.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи клопотання прокурора, правильно встановив, що заявлені у даній справі ризики, такі як можливість незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу і свідків, з яких ще не всі допитні судом, а також можливість переховування від суду, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Наявність існування вказаних ризиків підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , його тяжкість (особливо тяжкий), його підвищену суспільну небезпеку (злочин проти життя та здоров`я особи) та покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у даному злочині, а також з огляду на відсутність у обвинуваченого офіційного та постійного місця роботи.

Крім того, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відповідно до п.8 ч.1 ст.178 КПК враховано наявність у обвинуваченого судимостей, в тому числі і за вчинення умисного вбивства.

Отже, з`ясувавши та оцінивши в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою зможе дієво запобігти ризикам, встановленим у цій справі, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Таке рішення суду не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На переконання колегії суддів, подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, а також є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про те, що йому не було надано можливості висловити свої пояснення, колегія суддів ставиться критично. Адже з технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове засідання, встановлено, що обвинуваченому було надано слово для висловлення своєї правової позиції, він надав суду свої заперечення з приводу клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а тому будь-яких порушень в цій частині колегія суддів не вбачає.

Крім того, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судом першої інстанції було враховано рішення Європейського суду з прав людини та в повному обсязі дотримано вимоги кримінального процесуального закону, якими врегульовано порядок вирішення даного питання. Відтак, і в цій частині доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Отже ухвала суду є законною та обґрунтованою. Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4