Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000890 від 24 серпня 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладено відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Державного бюджету 3016 грн. 66 коп. документально підтверджених процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_6 24 серпня 2017 року, приблизно о 14 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи мопедом Corrado, без реєстраційного номеру, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, рухаючись вул. Вільною смт. Клесів Сарненського району в напрямку вул. Центральної смт. Клесів Сарненського району, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту виявлення перешкоди для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , котрий рухався проїзною частиною у попутному напрямку, хоча мав технічну можливість цього уникнути.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи, в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, знаходиться у прямому безпосередньому причинному в`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кримінально-правову оцінку його діяння, вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд не вправі призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Покликаючись на ч.1 ст. 75 КК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» до осіб, які засуджуються до позбавлення волі, допускається звільнення лише від відбування основного покарання з випробуванням. Звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного судом, за цією нормою закону не допускається.

Вказує, що суд незаконно призначивши додаткове покарання ОСОБА_6 в подальшому незаконно звільнив його від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, так як учасниками судового розгляду не оспорювались. При цьому судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За наведеного висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілого, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що не знайшли підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку суду.
Санкція ч.2 ст. 286 КК України, за якою ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення, передбачає позбавлення волі та строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Відповідно до примітки вказаної статті під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохітні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.
Відповідно до чинного законодавства суд не вправі призначати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами, особі, яка не має права управляти транспортними засобами.
В матеріалах кримінального провадження наявна копія посвідчення водія ОСОБА_6 (а.м.п. 29).
За наведеного, на думку колегії суддів, судом на законних підставах призначено додаткове покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керування транспортними засобами, врахувавши наслідки кримінального правопорушення.
Крім того, покликання прокурора на незаконне звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням також є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Стаття77 КК України чітко вказує, які додаткові міри покарання застосовуються у разі звільненні від основного покарання.

Тобто з аналізу вказаних статей однозначно випливає те, що стаття 75 КК України може застосовуватись виключно до основних покарань.

Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3