ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№638/1333/19 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/643/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кубинка Одинцовського району Московської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.12.2007 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, на 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
- 11.08.2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 5 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 13.05.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
- 27.11.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,-

засуджено:

- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 2 роки позбавлення волі.
Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, 13.12.2018 року близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходився за адресою: м. Харків пр.-т. Науки 22-А., біля житлового будинку, із потерпілим ОСОБА_8 . В ході розмови з останнім, ОСОБА_7 побачив у потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон ERGO В-500 First imeil НОМЕР_1 imei2 НОМЕР_2 чорного кольору. Після чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заволодіння вищевказаним мобільним телефоном ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 під вигаданим з метою вчинення кримінального правопорушення приводом здійснення телефонного виклику, не маючи наміру у подальшому повертати майно потерпілому ОСОБА_8 , попрохав останнього, надати йому мобільний телефон ERGO В- 500 First imeil НОМЕР_1 imei2 НОМЕР_2 чорного кольору, для здійснення дзвінку, зазначивши, що після здійснення телефонного дзвінку, він поверне вищевказаний мобільний телефон. Після чого потерпілий ОСОБА_8 , будучи введеним в оману, вважаючи це правомірним, маючи довірчі стосунки, що склалися, внаслідок тривалого знайомства із ОСОБА_7 , будучи впевненим у подальшому повернені свого майна, добровільно передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон ERGO В-500 First imeil НОМЕР_1 imei2 НОМЕР_2 чорного кольору.
Одержавши вищевказаний мобільний телефон, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння майном ОСОБА_8 та не маючи намірів щодо повернення мобільного телефону потерпілому, шляхом зловживання довірою, використовуючи особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, зайшов до приміщення під`їзду будинку АДРЕСА_2 та заволодів мобільним телефон ERGO В-500 First imeil- НОМЕР_1 imei2 НОМЕР_2 чорного кольору. Після чого, ОСОБА_7 , покинув місце вчинення злочину, обернувши здобуте шахрайським шляхом майно на свою користь та розпорядився ним на свій власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №872 від 18.01.2019 року у розмірі 1050, 00 грн.
Крім того, у період часу з 01.01.2019 року по 02.01.2019 року, у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_7 , знаходився у приміщенні житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3 із потерпілим ОСОБА_9 . Через деякий час, ОСОБА_9 залишив на столі, без нагляду, свій мобільний телефон Iphone 5SE 64GB сірого кольору, та відійшов до своєї кімнати на декілька хвилин. Побачивши мобільний телефон, що належить ОСОБА_9 , у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно та повторно, ОСОБА_7 , упевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон Iphone 5 SE 64GB, сірого кольору imei НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №893 від 16.01.2019 року становить 6001, 80 грн. Після чого, ОСОБА_7 довівши свій злочинний намір до кінця, обернув викрадене майно на свою користь та розпорядився ним на свій розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 6001, 80 грн.
Так, у період часу з 31.01.2019 року на 01.02.2019 року у невстановлений в ході досудового розслідування час., ОСОБА_7 , знаходився за місцем свого постійного мешкання, за адресою: АДРЕСА_4 . разом із своєю мамою ОСОБА_10 . В цей час, ОСОБА_7 , побачив у потерпілої ОСОБА_10 мобільний телефон Нuawei LUA-U22 золотистого кольору іmеі НОМЕР_4 .
При цьому, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння вказаним телефоном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами та маючи мету незаконного збагачення за чужий рахунок ОСОБА_7 попрохав потерпілу ОСОБА_10 , надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінку, зазначивши, що після здійснення телефонного дзвінку, він поверне вищевказаний мобільний телефон. Після чого потерпіла ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_7 , вважаючи це правомірним, маючи родинні стосунки із ОСОБА_7 , будучи впевненою у подальшому повернені свого майна, добровільно передала останньому свій мобільний телефон Нuawei LUA-U22 золотистого кольору іmеі 1-14992 іmеі2-15007.
Після чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, використовуючи особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, заволодів мобільним телефоном Нuawei LUA-U22 золотистого кольору іmеі 1-14992 іmеі2-15007, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3301 від 15.02.2019 року становить 1100, 00 грн. та покинув місце вчинення злочину, обернувши здобуте шахрайським шляхом майно, на свою користь та розпорядився ним на свій власний розсуд тим самим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду, на вищезазначену суму.
Крім того, ОСОБА_7 у період часу з 31.01.2019 року на 01.02.2019 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем свого постійного мешкання, разом із своєю мамою ОСОБА_10 . Після заволодіння обманним шляхом при вищезазначених обставинах мобільним телефоном Нuawei LUA-U22 золотистого кольору іmеі 1-14992 іmеі2-15007, який належить потерпілій. В ході користування мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 виявив встановлену на ньому програму «Приват 24», через яку остання здійснювала операції пов`язані з її банківською картою для виплат № НОМЕР_5 .
При цьому, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , які перебували на банківській карті останньої.
Після чого, ОСОБА_7 01.02.2019 року о 00 год. 31 хв., діючи повторно, переслідуючи корисливі мотиви, маючи при собі раніше здобутий злочинним шляхом мобільний телефон, подзвонив малознайомому гр. ОСОБА_11 , та попрохав останнього зняти без виростання картки, з банкомату «Приват Банку» грошові кошти.
ОСОБА_11 не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 погодився допомогти останньому, при цьому прослідував до банкомату «Приват Банку», який розташований за адресою: м. Харків, проспект Людвіга Свободи, 33 та керуючись вказівками ОСОБА_7 , які останній надавав у телефонному режимі, зняв грошові кошти з карткового рахунку НОМЕР_5 , який зареєстрований на ім`я потерпілої ОСОБА_10 у сумі 2000 грн., використовуючи номер мобільного телефону ОСОБА_10 , для здійснення операції - зняття готівки без картки, які в подальшому передав ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував, що він щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, відсутність претензій до нього з боку потерпілих, а також наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, 2014 року народження. Наголосив, що до засудження він працював неофіційно на СТО шиномонтаж. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, пом`якшити йому покарання та призначити остаточне покарання - 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Суд також взяв до уваги щире каяття ОСОБА_7 , визнавши його пом`якшуючою покарання обставиною, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку з чим призначив йому покарання у виді позбавлення волі у межах та у розмірах, передбачених у санкціях ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше судимий за злочини проти власності та знову вчинив корисливі злочини проти власності, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, а також із урахуванням форми вини й мотивів вчинення злочинів, їх тяжкості і суспільної небезпечності та особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України у виді і розмірі, який колегія суддів вважає необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне неврахування судом першої інстанції як пом`якшуючої покарання обставини - активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, у них не міститься даних про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення злочинів, які б не були встановлені ними на підставі показань потерпілих, свідків та інших доказів.

З огляду на наведене, під час призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано не визнав пом`якшуючою покарання обставину - активне сприяння розкриттю злочину у розумінні пункту першого частини першої статті 66 КК України.

Що стосується посилання обвинуваченого на наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

До того ж, матеріали кримінального провадження таких даних не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим і підстав для його пом`якшення, як про це просить у скарзі обвинувачений, не вбачає.

З огляду на наведене, підстави для зміни вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: