Справа № 487/5498/18
Провадження № 1-кп/487/145/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0003377 від 25.08.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0003377 від 25.08.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.
У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, посилаючись на те, що судовий розгляд хоча і розпочався, але судове слідство триває, враховуючи особи обвинувачених та наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює їх застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
У судовому засіданні обвинувачені та їх захисники заперечували щодо задоволення клопотання прокурора. Посилаючись на недоведеність прокурором ризикив, передбаченим ст.177 КПК України, а також можливість обрання щодо обвинуваченних більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що застосований до нього запобіжний захід є досить суворим, до того ж він не має наміру переховуватися від суду та перешкоджати судовому розгляду.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді від 01.06.2018 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався судом.
На даний час триває судовий розгляд по справі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.
Дослідивши матеріали обвинувального акту, суд приходить до висновку, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст..177 ч.1 п.п.1,3,5 КПК України, а саме: той факт, що обвинувачені, обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, усвідомлюючи, що у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, їм загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою його уникнення, можуть переховуватися від суду. Крім того судовий розгляд триває, а тому є ризики того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків по кримінальному провадженню, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу, суд враховує особу кожного обвинуваченого, вчинення обвинуваченими тяжкого злочину, наслідком якого є тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.
Крім того суд приймає до уваги, що застосування запобіжного заходу може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (справа «Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

З урахуванням встановленого суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам передбачених ст..177 ч.1 п.п.1,3,5 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Таким чином, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, при цьому, вік та стан здоров`я обвинувачених дозволяють застосувати у відношенні них вказаний вид запобіжного заходу, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому в задоволенні клопотання ОСОБА_6 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 177,183,331 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 16.04.2020 року.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 16.04.2020 року.
В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Копію ухвали надіслати начальнику ДУ СІЗО м. Миколаєва.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено 17.02.2020 року о 15:00 год..

Головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_3

суддя ОСОБА_2