ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1597/20 Справа № 185/9036/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898 від 30 квітня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на три роки і покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України. Вирішено питання з речовими доказами.

При обставинах встановлених судом І інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що він 24.04.2019 року приблизно о 22.40 годині, знаходячись неподалік від МКДЦ «Мир» по вул. Центральній, 61 м. Павлограда Дніпропетровській області зі знайомим ОСОБА_10 , в ході спілкування з раніше незнайомим потерпілим ОСОБА_11 та виниклої між ними словесної сварки з приводу того, що потерпілий ОСОБА_11 звернувся до обвинуваченого ОСОБА_8 з проханням позичити йому 6 гривень, що дуже обурило останнього, реалізуючи виниклий злочинний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку та вчинення хуліганській дій відносно потерпілого ОСОБА_11 , розуміючи, що перебуває у громадському місці, діючи з прямим умислом та з хуліганських мотивів, проявляючи явну неповагу до прийнятих у суспільстві норм поведінки, з особливою зухвалістю почав висловлюватись на адресу потерпілого ОСОБА_11 нецензурною лайкою, повністю протиставляючи себе загальноприйнятим нормам суспільної моралі, усталеного порядку в суспільстві, та, використовуючи малозначний привід, а також переслідуючи мету приниження людської гідності, знаходячись у громадському місці - поблизу МКДЦ «Мир» по вул. Центральній, 61 м. Павлограда, діючи з хуліганських міркувань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучі показати зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та протиставити себе раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_11 , проявляючи особливу зухвалість, підійшов до останнього, розбив об бетонну плиту скляну пляшку з під пива, яку тримав в правій руці, чим саме своїми умисними діями, під час вчинення хуліганських дій виготовив предмет - розбитий гострий фрагмент пляшки для нанесення тілесних ушкоджень, та, стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_11 , спеціально пристосованим предметом - розбитим гострим фрагментом пляшки, умисно здійснив чотири удари в область лівої руки та тулубу, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневої різаної рани лівої кисті.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України - як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, який призначити ОСОБА_8 показання за ч.4 ст. 294 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. При цьому прокурор вказує, що суд не мотивував свого рішення про застосування ст. 75 КК України. Прокурор зазначає, що ОСОБА_8 вчинив злочин демонструючи явну зухвалість, бажаючи самоствердитися перед однолітками, використавши малозначний привід, а саме словесну образу з боку потерпілого, повністю усвідомлюючи свою перевагу, оскільки мав при собі спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а також переслідуючи мету приниження людської гідності на очах оточуючих одразу перейшов до фізичного насилля, яке застосував до потерпілого, маючи змогу вирішити ситуацію протилежним шляхом.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу не підтримав, обвинуваченого, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій прокурором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі та звільняючи обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого, ступінь ненегативних наслідків, наявність у потерпілого саме легкого тілесного ушкодження, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, провокаційну поведінку потерпілого, яка передувала злочину з образами на адресу обвинуваченого, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. При цьому, суд врахував ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також взяв до уваги висновок пробації, згідно з яким не виключено можливість виправлення обвинуваченого у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Ті обставини, що ОСОБА_8 вчинив злочин демонструючи явну зухвалість, за умови наявності позитивної характеристики та відсутності претензій з боку потерпілого, не дають підстав для призначення більш суворого покарання, зокрема пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

З огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, обставини та наслідки його вчинення, враховуючи особу обвинуваченого, призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року стосовно щодо ОСОБА_8 за ч .4 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4