Справа № 502/2412/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2020 м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000404 від 02.08.2018 р. відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 3 неповнолітніх дітей, з професійно-технічною освітою, працевлаштованого в фірмі «Інфан» електриком, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину,

передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за ознаками сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, що виразилось у наданні засобів, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, вчинене за наступних обставин.

28 липня 2018 року, у ранковий час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 за попередньою змовою із невстановленими особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, маючи умисел, направлений на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, переслідуючи корисливий мотив, реалізуючи злочинний намір на переправлення кількох осіб через державний кордон України, на автомобілі марки «Mazda» моделі «626» державний номер « НОМЕР_1 », з м. Одеса відвіз громадян Турецької Республіки ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), до бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка розташована за адресою: вул. Курортна в с. Приморське Кілійського району Одеської області.

Того ж дня, ОСОБА_5 на виконання домовленості та за вказівкою невідомої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 500 євро.

Керуючись злочинним наміром, направленим на незаконне переправлення чотирьох осіб через державний кордон України, 29.07.2018 р. приблизно о 21 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, на вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 забрав громадян Турецької Республіки ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) з бази відпочинку «Олімпік», яка розташована за адресою: вул. Курортна в с. Приморське Кілійського району Одеської області та відвіз на околицю м. Кілія Одеської області, а саме берег річки Дунай в район 45 км, де на них чекала інша не встановлена в ході досудового слідства особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.

Далі, для доведення злочинного наміру на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, розмістила чотирьох вищезазначених громадян Турецької Республіки до гумового човна та за допомогою весла поплила в бік протилежного берегу, а саме у бік Республіки Румунія. Допливши до берега Румунії, невстановлена в ході досудового розслідування особа висадила громадян Турецької Республіки на берег Республіки Румунія, чим виконала всі дії, які від неї залежали, довівши свій злочинний намір до кінця, після чого покинула місце вчинення злочину.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину сторона обвинувачення доводить наступними доказами: - витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань / Т. 1, а.к.п 62/; - рапортом оперуповноваженого Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області /Т. 1, а.к.п. 63/; - повідомленням про виявлення ознак кримінального правопорушення /Т. 1, а.к.п. 64/; - повідомленням слідчому СВ Кілійського ВП про виконання доручення /Т. 1, а.к.п. 68-70/; - протоколом огляду місця події /Т. 1, а.к.п. 71-94/; - матеріалами справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_8 /Т. 1, а.к.п. 95-122/; - матеріалами справи про адміністративне правопорушення стосовно Секер Сельвер /Т. 1, а.к.п. 122-132/; - постановою про залучення перекладача /Т. 1, а.к.п. 133/; - протоколом огляду мобільних терміналів /Т. 1, а.к.п. 134-136/; - протоколом добровільної видачі /Т. 1, а.к.п. 137-138/; - заявою на поселення /Т. 1, а.к.п. 139/; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками /Т. 1, а.к.п. 140-143/; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками /Т. 1, а.к.п. 144-147/; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками /Т. 1, а.к.п. 148-151/; - листом Генерального Консульства Турецької Республіки в м. Одесі /Т. 1, а.к.п. 157/; - витягом з автоматизованої системи бази даних /Т. 1, а.к.п. 158-159/; - ухвалами слідчого судді про допит свідків в судовому засіданні /Т. 1, а.к.п. 160-164/; - витягом з автоматизованої бази даних /Т. 1, а.к.п. 165-166/; - посвідченням про проходження перекладачем вчительських курсів /Т. 1, а.к.п. 172/; - протоколом допиту свідка в судовому засіданні /Т. 1, а.к.п. 243-251/; - протоколом допиту свідка в судовому засіданні /Т. 2, а.к.п. 1-4/; - протоколом допиту свідка в судовому засіданні /Т. 2, а.к.п. 6-12/; - копією доручення про проведення слідчих (розшукових) дій /Т. 2, а.к.п. 14-15/, а також показаннями допитаних в ході судового розгляду свідків.

Однак, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та дав показання про те, що він на належному його дружині ОСОБА_16 автомобілі марки «MAZDA» реєстраційний номер НОМЕР_1 останні 7 років підробляє неофіційно перевезеннями пасажирів та часто його послугами користуються іноземці, які прибувають до м. Одеси. Раніше він був на заробітках у Туреччині, а також у Греції. Одного разу на початку літа він підвозив турецького громадянина, який назвався на ім`я ОСОБА_17 , та оскільки ОСОБА_5 володіє англійською мовою, то залишив йому свій номер телефону і записав його український номер телефону, якщо тому знадобиться таксі. Громадянин Туреччини повідомив йому, що прибув в Україну не вперше та завітав по роботі, а також з метою відпочинку. Через деякий час вказаний іноземець зателефонував ОСОБА_5 та запитав, чи може він підвезти людей до м. Кілія. ОСОБА_5 повідомив, що ця послуга буде коштувати 500 євро. ОСОБА_17 погодився на відповідні умови та в обумовлений час прийшов з іноземцями, яких потрібно було перевезти і посадив їх до його автомобіля, повідомивши, що їх потрібно висадити в районі заправної станції по вул. Тимошенка в м. Кілія. Також він повідомив, що пасажири не розуміють англійську мову, і в подальшому, коли ОСОБА_5 зупинявся на заправці, то спілкувався зі своїми пасажирами за допомогою жестів. Йому були надані гроші в оплату послуг за перевезення, показано на карті, куди саме потрібно перевезти людей. Під час поїздки йому зателефонував ОСОБА_17 та повідомив, що плани змінились і пасажирів буде потрібно розмістити в готелі. У зв`язку з цим ОСОБА_5 попередньо скориставшись сервісом «Google», вирішив заїхати до с. Приморське та заселив іноземців до бази відпочинку «Олімпік», заплативши за їх проживання грошима, які йому дав ОСОБА_17 та повідомивши адміністратору, що це громадяни Пакистану, оскільки йому самому так здавалось. Далі він на території села заночував в салоні автомобіля та чекав дзвінка. Наступного дня увечері ОСОБА_17 зателефонував йому і попросив забрати його пасажирів. Після цього ОСОБА_5 повернувся на базу відпочинку, доплатив за проживання іноземців, забрав їх та у вечірній час близько 21-ї години привіз до заправної станції в м. Кілія. Жестами він показав пасажирам, що вони приїхали та віддав їх речі. При цьому він у сутінках бачив, що біля заправної станції стоїть якийсь чоловік. Колі він повернувся додому, то на його дзвінки ОСОБА_17 вже не відповідав і в подальшому ОСОБА_5 видалив його номер зі списку контактів у своєму телефоні. Відповідаючи на питання в ході судового розгляду обвинувачений пояснив, що у 2016 році він виїздив на заробітки у Турецьку Республіку, де у м. Бодрум близько місяця заробляв ремонтом та обслуговуванням яхт, після чого переїхав до Греції.

Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши докази зібрані стороною обвинувачення та надані суду, а також докази, подані в ході судового розгляду даного кримінального провадження за клопотанням сторони захисту, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання суду під час судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватіть обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_18 дав показання про те, що він перебуває на посаді старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) Міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Ізмаїл) ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2018 році румунською стороною українській стороні було передано 4 громадян Туреччини, які незаконно перетнули державний кордон України. Після цього він за характером своєї службової діяльності став відпрацьовувати бази відпочинку в с. Приморське Кілійського району та на базі відпочинку «Олімпік» йому повідомили, що до них заселялись 4 осіб. Співробітник бази відпочинку, якого він допитував, пояснила, що один чоловік звернувся до неї з проханням заселити на базу відпочинку 4 осіб, яких він невдовзі повинен був забрати. Співробітник повідомив характерні ознаки вказаного чоловіка та номер його машини. В подальшому свідок через перекладача спілкувався з особами, які незаконно перетнули державний кордон та вони повідомили йому, що хотіли потрапити до Франції і тому все продали у себе на батьківщині. Також вони повідомили, що їм наказали надати 500 євро за послуги. Чоловік який їх заселяв на базу відпочинку, розрахувався за них та привіз до м. Кілія, де на ломаній турецькій мові пояснив, що на них буде чекати човен, який переправить їх до Румунії. Громадяни Туреччини розуміли, що незаконно перетинають кордон. На даний час вони депортовані до своєї країни.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_19 дав показання про те, що є співробітником Міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Ізмаїл) ІНФОРМАЦІЯ_3 та наприкінці липня-початку серпня 2018 р. допитував чоловіка та дружину курдської національної, які прилетіли з Туреччини до м. Одеси у складі родини з 4 осіб та незаконного перетнули державний кордон України з Румунією. Вказані особи повідомили йому, що вирішили переїхати до країн Європейського союзу та познайомилися з турком, який проживає в Парижі. За переїзд вони перерахували йому 15 тисяч євро. Секер ОСОБА_17 пояснив, що з м. Одеса вони на автомобілі приїхали до м. Кілія, де залишили його біля АЗС та далі пішки вийшли на берег Дунаю. Людина показала їм, де знаходиться Румунія та повідомила, що їх зустрінуть на гумовому човні. Секер ОСОБА_17 дав йому 500 євро. На румунському березі вони довго сиділи в очереті та їх дитину сильно покусали комарі. У зв`язку з цим вони вийшли у місто, де були затримані. Коли їх було передано українській стороні, вказані особи були в пригніченому стані, оскільки вони витратили всі свої заощадження та продали майно. Відповідаючи на питання захисника свідок пояснив, що не може точно сказати, коли саме було отримано доручення від слідчого на проведення слідчих (розшукових) дій. Лише пам`ятає, що вони працювали до 17-ї години та ними був залучений перекладач.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_20 дав показання про те, що він перебуває на посаді начальника сектору Міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Ізмаїл) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наприкінці липня-на початку серпня 2018 р. вони отримали повідомлення про перетин 4 іноземними громадянами державного кордону України. Зі вказаними особами проводились слідчі дії на підставі доручення слідчого, зокрема, було проведено огляд місця події та проведено впізнання за фотознімками особи, яка їх привезла спочатку до с. Приморське, а потім показувала дорогу до р. Дунай, повідомивши, що там на них чекає плавзасіб. Для спілкування з затриманими громадянами ними було залучено перекладача. Секер ОСОБА_17 повідомив, що дав ОСОБА_5 500 євро, а до цього вони заплатили велику суму щоб дістатись до м. Одеси. Наразі вказані громадяни депортовані на батьківщину.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_21 дав показання, відповідно до яких він був залучений в якості понятого при огляді місця події, проведеного за участю громадянина Туреччини. В ході проведення відповідної слідчої дії, проведеної, як здається свідкові, влітку близько опівдня, турецький громадянин показував та за допомогою перекладача пояснював, яким шляхом він добирався до річки, щоб перетнути кордон. Також свідок був залучений в якості понятого під час огляду телефону та проведення впізнання за фотознімками, в ході яких громадянин Туреччини, а також його дружина та жінка, яка працювала на базі відпочинку, впізнали особу, яка на момент дачі свідком відповідних показань знаходиться в залі судового засідання в якості обвинуваченого. Деякі зі слідчих дій були проведені в м. Ізмаїл, а деякі в м. Кілія.
Аналогічні показання стосовно участі у слідчих діях в якості понятого дав допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_22 .

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_23 дав показання про те, що він перебуває на посаді старшого офіцера Міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Ізмаїл) ІНФОРМАЦІЯ_3 . У серпні 2018 р. він за допомогою квадрокоптера проводив аерофотозйомку під час проведення огляду місця події, в ході якого громадянин Туреччини показував, як він зі своєю сім`єю перетинав державний кордон України. Під час слідчої дії були присутні понятті та перекладач з турецької мови. Скарг від іноземного громадянина під час проведення огляду не надходило. Після проведення слідчої дії свідком було перенесено на флеш-носій та в подальшому роздруковані фотознімки, на яких було зафіксовано зображення АЗС, українського та румунського берегів р. Дунай та нафтотерміналу.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_24 дав показання про те, що він перебуває на посаді начальника відділу по роботі з іноземцями ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наприкінці липня 2018 р. йому стало відомо, що громадяни Туреччини незаконно перетнули державний кордон України. Ними виявилось подружжя з двома малолітніми дітьми. В ході проведеного свідком допиту з метою документування незаконного перетину кордону, громадяни Туреччини повідомили, що спочатку вони прилетіли до м. Одеси. Потім невідома особа доставила їх до м. Кілія та допомогла переправитися до Румунії. За це вони заплатили кошти, отримані від продажу свого будинку у Туреччині, та мали намір потрапити до країн Європи для проживання.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_25 дав показання про те, що вона в якості перекладача приймала участь у проведенні слідчих дій з чотирма громадянами Туреччини. Батько родини сам все показував співробітникам правоохоронних органів, а також повідомив, що вони є курдами за національністю та хотіли потрапити до Франції, де живе їх родич. Їх діти плакали та дівчинці було дуже погано, оскільки її покусали комарі. В ході проведення слідчих дій їх возили на базу відпочинку, де по фотографіях з ОСОБА_17 було проведено впізнання. Відповідаючи на питання захисника свідок пояснив, що він спілкується гагаузькою мовою, яка на 94 відсотки збігається з турецькою. Крім того, за наслідками двотижневих курсів підвищення кваліфікації за спеціальністю «вчитель гагаузької мови і літератури», на яких було прослухано 6 навчальних годин з турецької мови, свідок раніше отримав відповідне посвідчення.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_26 дав показання про те, що у 2018 р. вона працювала комендантом на базі відпочинку «Олімпік». Одного дня до бази відпочинку зайшов чоловік, яким, як в подальшому виявилось, був ОСОБА_5 , та попросив здати приміщення для родини з Пакистану у складі чотирьох осіб. Він власноруч заповнив заяву на поселення, заплатив 1200 гривень та повідомив, що забере їх наступного дня. Після оформлення поселення ОСОБА_5 розмовляв з кимось по телефону на іноземній мові. Потім він залишив свій номер телефону на всяк випадок. Коли наступного дня близько 20-ї години він забирав вказану родину з бази відпочинку, свідок записала номер його автомобіля на воротах бази. Коли проводилось впізнання за фотознімками, свідок впізнала ОСОБА_5 за шрамом та татуюванням.

Допитаний в ході судового розгляду свідок обвинувачення ОСОБА_27 дав показання про те, що у літку 2018 р. вона працювала адміністратором бази відпочинку «Олімпік». Якось увечері до бази зайшов чоловік та сказав, що буде заселяти іноземців з Пакистану. Він надав свої документи, підписав заяву на поселення, залишив свій номер телефону та розрахувався за проживання. На другий день ОСОБА_28 доплатив за проживання і більше їх свідок не бачила.

Крім цього, в ході судового розгляду досліджувались надані прокурором, як джерела доказів, вищезазначені документи, а саме:
-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 02.08.2018 р. о 16:40:16 до відповідного реєстру за № 0000404 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України за фактом виявлення та затримання 30.07.2018 р. в населеному пункті Кілія-Вєкє прикордонною лінією Республіки Румунії чотирьох громадян Туреччини / Т. 1, а.к.п 62/;

-рапорт оперуповноваженого Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області про виявлення під час розгляду матеріалів ЖЄО № 3175 від 31.07.2018 р. по факту перетину через кордон громадян Туреччини ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України /Т. 1, а.к.п. 63/;

-повідомлення, направлене 31.07.2018 р. Кілійському ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеської області про виявлення Міжрайонним оперативним розшуковим відділом (з місцем дислокації н.п. Ізмаїл) ІНФОРМАЦІЯ_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України за наслідками незаконного переправлення через державний кордон України чотирьох громадян Туреччини /Т. 1, а.к.п. 64/;

-матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до яких на підставі складеного уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) за постановою судді 03.08.2018 р. було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (незаконне перетинання державного кордону України, вчинене групою осіб) та матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до яких на підставі складеного уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянку Республіки Туреччина ОСОБА_29 ( ОСОБА_13 ) за постановою судді 03.08.2018 р. було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (незаконне перетинання державного кордону України, вчинене групою осіб) /Т. 1, а.к.п. 95-132/;

- лист Генерального Консульства Республіки Туреччини в м. Одеса від 01.08.2018 р., згідно якого т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 було повідомлено, що ОСОБА_30 ( ОСОБА_31 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_32 ( ОСОБА_33 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 та діти ОСОБА_34 ( ОСОБА_35 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_36 ( ОСОБА_37 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 є громадянами Турецької Республіки /Т. 1, а.к.п. 157/;

- витяг з автоматизованої системи бази даних, відповідно до якого вказані громадяни Турецької Республіки 22.07.2018 р. через пункт пропуску «Одеса-авіа» в`їхали на територію України та 04.08.2018 р. виїхали з території України /Т. 1, а.к.п. 158-159/.

Як вбачається зі змісту відповідних документів, вони свідчать про факт виявлення відповідного кримінального правопорушення (наявність самої події злочину), пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, належність цих осіб до громадянства Республіки Туреччина, їх притягнення до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, проте, жодним чином не доводять причетність обвинуваченого до вчинення відповідного злочину.

Щодо інших наданих стороною обвинувачення доказів, судом встановлено наступне:

Згідно протоколу огляду місця події, складеного начальником третього сектору міжрайонного оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_20 за наслідками проведеної 03.08.2018 р. з 08:00 по 13:30 слідчої дії за участю громадянина Турецької Республіки SEKER ALI із залученням перекладача з турецької мови ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ( ОСОБА_9 ) вказав місце, куди його з родиною 29.07.2018 р. приблизно о 22:00 було доставлено на автомобілі марки «Мазда» з с. Приморське Кілійського району невідомою йому особою та в подальшому показав маршрут і кінцеву точку, де куратор-водій передав його та членів його родини «куратору-переправнику» /Т. 1, а.к.п. 71-94/;

Відповідно до протоколу, складеного за наслідками проведеної 02.08.2018 р. з 14:00 по 16:00 начальником третього сектору міжрайонного оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_20 слідчої дії в присутності громадянина Турецької Республіки SEKER ALI за участю перекладача ОСОБА_25 , відповідним співробітником оперативного підрозділу було проведено огляд мобільних терміналів «Samsung GT-19301Q», IMEI НОМЕР_2 , та Nokia, IMEI: НОМЕР_3 , які належать громадянину Туреччини ОСОБА_9 та встановлено наявні в телефонній книзі записи /Т. 1, а.к.п. 134-136/.

Даючи аналіз вказаним джерелам доказів, суд виходить із наступних норм законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
А згідно положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора. Під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.
З наданого та дослідженого в ході судового розгляду доручення слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_38 від 02.08.2018 р. вих. № 44/2/3251, вбачається, що оперативному підрозділу МОРВ (з місцем дислокації в м. Ізмаїл) доручено, серед іншого, провести огляд місця події у відповідному кримінальному провадженні, провести впізнання осіб за фотознімками, та виконати всі інші слідчі дії по даному кримінальному провадженню.
А як вбачається з запису в журналі реєстрації вхідної кореспонденції, копію якого надано в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту, відповідне доручення отримано міжрайонним оперативно-розшуковим управлінням Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України 03.08.2018 р. за порядковим № 478 /Т. 2, а.к.п. 248/.

При цьому, постанову про залучення перекладача ОСОБА_25 у даному кримінальному провадженні, винесено начальником третього сектору міжрайонного оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_20 та ознайомлено з її змістом перекладача ще 02.08.2018 р., тобто до отримання відповідного доручення слідчого та без зазначення у дорученні вказівки на необхідність залучення такого перекладача. /Т. 1, а.к.п. 133, 172/.

З метою встановлення способу та часу направлення відповідного доручення суд за ініціативою сторін кримінального провадження допитав в ході судового розгляду наступних свідків:

-ОСОБА_39 , який пояснив, що на даний час перебуває на посаді начальника Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області. На час, коли слідчими СВ Кілійського ВП проводилось досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні, він перебував на посаді начальника Татарбунарського ВП ГУНП в Одеській області тому нічого конкретного за даним фактом пояснити не може. На той час начальником Кілійського ВП був ОСОБА_40 , який за посадою мав підписувати супровідний документ про направлення відповідного доручення, а факт такого направлення мав підтверджуватися відповідною реєстрацією в канцелярії відділення поліції;

-ОСОБА_41 , яка пояснила, що на даний час перебуває на посаді начальника СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області. На час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вона працювала слідчим в Ізмаїльському ВП ГУНП в Одеській області та не мала жодного відношення до Кілійського ВП. Стосовно способу направлення доручення слідчого оперативному підрозділу, свідок пояснила, що спосіб його передачі обговорюється в телефонному режимі, зокрема факсом або нарочно. На даний час відповідь за результатами виконання доручення реєструється в журналі, який знаходиться у слідчих. Відповідаючи на питання захисника свідок пояснила, що у відділі поліції не фіксується факт отримання доручення слідчого відповідними оперативними підрозділами;

-ОСОБА_42 , яка пояснила, що з 26.06.2016 р. та по даний час перебуває на посаді слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області. Спочатку досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснював слідчий ОСОБА_43 . Запит прокурора про надання відомостей з журналу реєстрації кореспонденції Кілійського ВП відносно реєстрації у ньому доручень органу дізнання, а також матеріалів виконаних доручень, свідком було отримано лише 22.01.2020 р., тобто після початку передостаннього судового засідання. На даний час свідком надано суду відповідні відомості, які містяться у копіях наявних журналів реєстрації. Свідкові відомо, що первинне доручення органу дізнання було складено слідчим ОСОБА_44 , проте як воно передавалось на виконання та коли отримано відповідним оперативним підрозділом, свідкові невідомо. На даний час надати відомості стосовно надходження відповіді на виконання доручення органом дізнання надати неможливо оскільки відповідні журнали з Кілійського ВП були вилучені співробітниками ДБР в ході здійснення досудового розслідування.

Факт направлення доручення слідчого на виконання до оперативного підрозділу МОРВ (з місцем дислокації в м. Ізмаїл) лише 03.08.2018 р., тобто після виконання відповідним оперативним підрозділом слідчих (розшукових) дій, які були зазначені вище, підтверджується також фотокопією з Журналу обліку вихідних та внутрішніх документів Кілійського ВП ГУНП в Одеській області, у якому відповідне доручення зареєстроване за вихідним номером 3251 лише шостим за переліком зареєстрованих у вказану дату вихідних документів /Т. 2, а.к.п. 245/. Отже, на переконання суду, воно не могло бути отримано оперативним підрозділом навіть вранці 03.08.2018 р., а не лише 02.08.2018 р.
Встановлені судом обставини свідчать, що відповідні слідчі (розшукові) дії були проведені оперативнім підрозділом за власною ініціативою, що суперечить вищенаведеними положенням КПК України, а, отже, отримані з відповідних процесуальних джерел відомості є недопустимими доказами відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, тому суд не вбачає підстав для детального аналізу їх змісту.

Крім того, зазначена як огляд місця події слідча дія з громадянином Турецької Республіки, фактично є слідчим експериментом виходячи з його змісту та зафіксованих у відповідному протоколі обставин та положень ст. 240 КПК України.

Стосовно проведених з громадянами Турецької Республіки слідчих дій з впізнання особи за фотознімками та складених за їх наслідками протоколів, суд зазначає, що в ході відповідних слідчий дій пред`являлись фотографії, а не особа, як зазначено в протоколах, і вони складені за допомогою комп`ютерної техніки таким чином, що текст та фотографії роздруковані одночасно, у зв`язку з чим неможливо встановити спосіб, яким чином особам, що впізнають були надані відповідні фотографії для впізнання. В жодної особи на фотографіях не видно яскраво виражені шрами на лівій та правій скронях голови, а також фотографії не містять зображень зросту, спортивної чи будь-якої іншої статури та татуювання на руках. Аналогічно впізнання проведено по фотографіях зі свідком ОСОБА_26 . Проте характерні ознаки особи, яку вона впізнає, описано після розташування фотографій, тобто, виходячи зі структури та змісту даного протоколу вбачається, що раніше було проведено впізнання, а після цього ОСОБА_26 назвала характерні ознаки, за якими вона впізнає особу /Т. 1, а.к.п. 140-143, 144-147, 148-151/. Крім цього, кожного разу при пред`явленні особам, що впізнають фотознімків, вони розміщувались у тій самій послідовності

З огляду на зазначене, а також враховуючи те, що у даних слідчих діях приймав участь перекладач, залучений до участі у кримінальному провадженні ще до внесення відомостей про відповідне кримінальне правопорушення до ЄРДР та отримання доручення слідчого, зазначені у відповідних протоколах докази згідно з ч. 1 ст. 86, ст. 228 КПК України є недопустимими.

Дослідивши в ході судового розгляду складені на підставі ухвали слідчого судді про допит свідків в судовому засіданні відповідні протоколи допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 судом встановлено, що під час проведення допитів вказаних осіб брав участь залучений без належних правових підстав до участі у даному кримінальному провадженні на підставі постанови співробітника оперативного підрозділу від 02.08.2018 р. перекладач ОСОБА_25 .

При цьому, проаналізувавши зміст доданих до відповідних протоколів оптичних дисків з зафіксованими на них записами ходу судових засідань, судом встановлено, що в порушення вимог ч. 4 ст. 68 КПК України слідчий суддя не пересвідчився в особі і компетентності перекладача, не з`ясував його стосунки зі свідками і не роз`яснив його права і обов`язки.
Крім того, в порушення ч. 5 ст. 68 КПК України перекладач не був попереджений про встановлену законом відповідальність за завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Повнолітніх свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , як те передбачено положеннями ч. 3 ст. 224 КПК України не було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань, а малолітньому свідкові ОСОБА_11 не роз`яснено передбачений ч. 3 ст. 226 КПК України обов`язок про необхідність давання правдивих показань /Т. 1, а.к.п. 160-164, 243-251, Т. 2, а.к.п. 1-4, 6-12/.
Встановлені судом обставини свідчать, що отримані з відповідних процесуальних джерел відомості є недопустимими доказами відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України як такі, що отримані з порушенням порядку, передбаченого КПК України, тому суд не вбачає підстав для детального аналізу їх змісту.

Також в ході судового розгляду стороною обвинувачення було надано і судом досліджено:

-протокол добровільної видачі, відповідно до якого 15.08.2018 р. ОСОБА_26 в ході досудового розслідування відповідного кримінального провадження добровільно видала безномерну заяву на поселення на базу відпочинку «Олімпік», видану на громадянина ОСОБА_5 28.07.2018 р., а також оригінал самої заяви /Т. 1, а.к.п. 137-139/;

-витяг з автоматизованої бази даних «Гарт-1П» підсистеми «Ризик», відповідно до якого громадянин України ОСОБА_45 23.08.2016 р. виїхав з України через пункт пропуску Бориспіль-Д транспортом «Київ-Бодрум» та 17.08.2017 р. повернувся до України транспортом «Афіни-Київ» /Т. 1, а.к.п. 165/;

-витяг з бази даних «НАІС» Головного сервісного центру МВС України, відповідно до якого власником транспортного засобу MAZDA-626, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 15.08.2014 р. значиться ОСОБА_16 /Т. 1, а.к.п. 165-166/.

Відомості, що містяться у відповідних джерелах доказів, а також показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_46 не суперечать показанням обвинуваченого, даними в ході судового розгляду та жодним чином не викривають його у вчиненні злочину згідно пред`явленого йому обвинувачення.

Показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків співробітників відповідного оперативного підрозділу в частині обставин, повідомлених ним громадянами Турецької Республіки є показаннями з чужих слів та, відповідно до положень ч.ч. 6-7 ст. 97 КПК України, не можуть бути визнані допустимими доказами.

В іншій частині відповідні показання стосуються самого факту порушення громадянами Турецької Республіки державного кордону України, за що вони понесли передбачену законом адміністративну відповідальність.

Так само, не можуть бути визнані допустимими доказами показання допитаних в ході судового розгляду показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 стосовно їх участі в якості понятих у слідчих діях, які проведені співробітниками відповідного оперативного підрозділу без доручення слідчого, про що було зазначено вище.

Крім цього, в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу щодо існування між обвинуваченим ОСОБА_5 та невстановленою в ході досудового розслідування особою домовленості на вчинення відповідного злочину, як і не надано жодного доказу на підтвердження факту виділення в окреме кримінальне провадження матеріалів стосовно такої особи.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання тощо.

Згідно положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане положення закріплене також і в ст. 17 КПК України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо належного розуміння сутності поняття «поза розумним сумнівом», яку суд враховує відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, відображена, зокрема, в п. 43 його рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого суд зазначив, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а саме: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) достатньо вагомі ознаки чи презумпції; в) чіткі й узгоджені між собою ознаки чи презумпції. Таким чином, за відсутності неспростовних, вагомих, чітких, узгоджених між собою ознак не можна констатувати того, що вину доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» закріплює пряму вимогу щодо визнання особи невинуватою за наявності «розумного сумніву» та дещо конкретизує положення ч.4 ст.17 КПК України про те, що лише розумні сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тобто сумніви, що можуть виникнути лише на підставі аналізу наданих доказів чи на відсутності таких, що обов`язково повинні бути надані сторонами. Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» встановлює необхідний рівень достатності доказів при їх оцінці судом при прийнятті рішень, він являє собою один із проявів змагального характеру кримінального процесу, коли сторона обвинувачення повинна довести свою позицію, щоб в суду не виникло жодного розумного сумніву у винуватості обвинуваченого, а сторона захисту намагається спростувати цю позицію, або наводить такі докази, що мають викликати зазначені сумніви, або дискредитують докази сторони обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форму вини, мотив і мету вчинення злочину, покладається на слідчого та прокурора.

Аналізуючи надані в судовому засіданні показання обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення відповідного злочину, суд виходить з того, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності їх спростовують та доводять його винуватість у пред`явленому обвинуваченні поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд, дослідивши і оцінивши надані стороною обвинувачення вищевказані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - і з точки зору достатності для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення дійсно було вчинене ним.

На підставі оцінки й аналізу усіх досліджених в ході змагального судового розгляду доказів, суд доходить до висновку, що сторона обвинувачення довела факт незаконного переправлення громадян Турецької Республіки через державний кордон України та не довела причетність ОСОБА_5 поза розумним сумнівом до вчиненого злочину і усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого повинні тлумачитися на його користь.

А тому суд, розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення з урахуванням положень ст.ст.22, 23, 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оскільки не наділений повноваженнями ініціювати проведення тих чи інших слідчих (розшукових) дій в зв`язку з тим, що функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, та приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки в суді не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Речові докази в ході судового розгляду не надавались.

Процесуальні витрати відсутні.

В зв`язку з ухваленням виправдувального вироку запобіжний захід у вигляді застави підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 369-371, п. 2 ч. 1 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та виправдати його в зв`язку з тим, що не доведено вчинення ним кримінального правопорушення.

Надані суду документи зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід у вигляді застави, визначений ухвалою слідчого судді від 17.11.2018 р. в якості альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу та застосований до ОСОБА_5 у зв`язку із внесенням 26.11.2018 р. суми застави в розмірі 70 480 гривень скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Кілійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1