Справа № 161/7756/20 Провадження №11-сс/802/391/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року місто Луцьк

Волинської апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
слідчого ОСОБА_8 ,
представника власника
майна ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000029 від 29.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В
Старший слідчий з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням, яке погоджене прокурором відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно (перелік якого вказаний в клопотанні), товарно-матеріальних цінностей, вилучених 13.05.2020 року під час проведення обшуку в складських приміщеннях, які використовує у фінансово-господарській діяльності ФОП ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивував тим, що cлідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 від 29.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України.
Під час обшуку в складських приміщеннях, які використовує у фінансово-господарській діяльності ФОП ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , 13.05.2020 року (проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 08.05.2020 року) було виявлено та вилучено товарно-матеріальні цінності (перелік яких вказаний в клопотанні), які постановою слідчого від 14.05.2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000029, оскільки вони зберігають на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Оскільки вказане майно, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, з метою його дослідження органом досудового розслідування, та в зв`язку з тим, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, просили накласти на нього арешт.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000029 від 29.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України про накладення арешту на товарно-матеріальні цінності, вилучені 13.05.2020 під час проведення обшуку в складських приміщеннях, які використовує у фінансово-господарській діяльності ФОП ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був задовольнити клопотання, оскільки вилучене майно зберегло на собі сліди злочину, є доказом його вчинення та визнано речовим доказом. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, володільця майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_9 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Згідно ч.2 ст.131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Як вбачається з матеріалів клопотання, органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки фактично не підтверджено, що таке майно було завезено на територію України із закордону, а також не доведено матеріалами провадження, що вилучені товароматеріальні цінності відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України.
З доводами, які викладені в ухвалі слідчого судді, повністю погоджується і апеляційний суд.

Інші доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання щодо накладення арешту на майно - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді