ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 478/2030/15-к Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/652/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строку запобіжного заходу
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: - секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2020 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , кожного окремо, продовжено строк дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2020 року, включно, без права внесення застави.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000371 за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 України та ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України

Ухвалою вищевказаного суду від 11 березня 2020 року, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , задоволено, продовжено, відносно кожного окремо, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 травня 2020 року, включно, без права внесення застави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисники ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинувачених ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційні скарги, які майже є ідентичними за змістом, мотивовані доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, невідповідністю допущення судом істотного порушення вимог КПК України.

Зокрема, апелянти зазначають про те, що прокурор навівши в клопотанні ризики, які на його думку, є підставою для продовження строку дії запобіжних заходів відносно всіх обвинувачених, не підтвердив їх існування належними доказами, хоча кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишились та їх аналіз.

Натомість сам факт наявності обґрунтованої підозри не є достатньою підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, як зазначають апелянти з посиланням на практику ЄСПЛ, зі спливом певного проміжку часу, сам факт очікування призначення покарання у вигляді позбавлення волі, як і факт тільки існування обґрунтованої підозри, не можуть бути підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, захисник ОСОБА_7 зазначає і про те, що його підзахисний ОСОБА_10 утримуючись під вартою, з рахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції до 21.06.2017 року), вже фактично відбув покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 187 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників а підтримання доводів апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, як при обранні запобіжного заходу, так і до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинувачених під час судового розгляду.

На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, як і питання щодо призначення покарання, в тому числі з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції до 21.06.2017 року).

Крім того, як вбачається з апеляційних скарг, в них відсутня незгода апелянтів з питань необґрунтованості підозри певними доказами.

Зважаючи на викладене доводи апеляційної скарги про необхідність оцінки доказів з точки зору їх належності та допустимості при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу є неспроможними.

Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному окремо, з метою забезпечення належного виконання ними процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу кожного з обвинувачених, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, як на тому наполягають апелянти, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинувачених під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2020 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожного окремо, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2020 року, включно, без права внесення застави - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: