Єдиний унікальний номер 205/120/18
№ 205/120/18
№ 1-кс/205/591/20
УХВАЛА
10 липня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання, в якому представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просила скасувати арешт нерухомого майна, а саме, 1/2 частини будівель і споруд, що складаються з будівлі складу цементу літ. М-1, МII-1, МIII-1, літ. К навіс, літ. Л навіс, естакада II, загальною площею 1036,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1,4363 га, кадастровий номер :08:497:0029, належного на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 10.01.2018 року у справі № 205/120/18.

ОСОБА_3 , його представник у судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього документи, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2018 року накладено арешт на 1/2 частини нерухомого майна будівель та споруд, а саме: будівля складу цементу літ.М-1, МII -1, МIII-1, літ. К навіс, літ.Л навіс, естакада II, загальною площею 1036,5 кв.м., що розташовані за адресою Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Ногинська (вул. Володимира Івасюка), буд. 48-а, на земельній ділянці площею 1,4363 га, кадастровий номер :08:497:0029 (81139054); опис об`єкта в цілому: будівля прохідної літ.А-1, а-1 загальною площею 74,4 кв.м., козирок; будівля матеріального прирейкового складу літ.В-1 загальною площею 97,5 кв.м, ганок літ.в; навіси літ.Д, У, Р, К, Л;, будівля матеріального складу № 5 літ.Е-1 загальною площею 501,7 кв.м., ганки літ.е, е1, е2, е3, е4; будівля складу фарб і хімікатів літ.Ж, підвал під Ж, вхід у підвал літ.ж1 (напівзруйноване); навіс для плітформ літ.3; будівля складу цементу літ.М-1, МII -1, МIII-1 загальною площею 1036,5 кв.м, козирок літ.м; ваги автомобільні літ.С-1, загальною площею 12,4 кв.м., навіс для автовагів літ.Т, естакада II, споруди № 1-5, 7, I, III що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Метою накладення арешту на вищезазначене майно, згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2018 року, є забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження.
Слідчий суддя зауважує, що відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні, на яку в своєму клопотанні посилається заявник як на одну з підстав для скасування арешту, не позбавляє слідчого права звернення з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, про що йдеться в ст. 170 КПК України.
Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.
При цьому на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що при розгляді клопотання не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, так як обставин, які б обумовлювали необхідність скасування накладеного арешту майна слідчим суддею наразі встановлено не було.
Частиною 1 статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, перелік цих ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК України не може бути оскаржена.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 131, 170, 174 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1