Справа № 344/2433/20
Провадження № 1-кс/344/1096/20
У Х В А Л А

18 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.05.2019 року було накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 : житловий будинок АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 31397673; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:14). Арештований будинок номер АДРЕСА_1 , підозрюваному ОСОБА_6 не належить, починаючи з 02 травня 2019 року. Власником будинку є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, арешт на зазначене майно було накладено за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні 0001219 від 06.02.2016 року. Згідно ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту стало те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Будинок був придбаний довірителем, ОСОБА_5 за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.03.2015 року, на підставі якого були внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 22 березня 2017 року було укладено Договір дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_5 подарував батьку ОСОБА_6 зазначений будинок номер АДРЕСА_1 . 02 травня 2019 року між тими сторонами укладено Договір розірвання договору дарування житлового будинку посвідченого ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 22.03.2017 року за реєстровим номером 404. Тобто, 02 травня 2019 року, до моменту накладення арешту та оголошення підозри ОСОБА_6 будинок номер АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 31397673; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14), перейшов у власність ОСОБА_5 , що підтверджується згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.05.2019 року. Таким чином, на момент накладення арешту та на даний час, арештований будинок належить ОСОБА_5 , враховуючи наведене просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області на будинок номер АДРЕСА_1 .

Адвокат в судовому засіданні надав пояснення про те, що оскільки майно не належить підозрюваному, а перебуває у власності його довірителя, за ухвалою арешт не накладено, проте у органу досудового розслідування є можливість накладення арешту на майно, таким чином порушено право власності ОСОБА_5 , який не є стороною кримінального провадження.

Слідча в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги з тих підстав, що арешт накладено з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки попередню кваліфікацію вчиненого діяння здійснено за ч.3 ст. 206-2 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна; на час реєстрації обтяження було встановлено, що згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок не належить підозрюваному, а тому арешт на майно не накладено, ухвала виконана не може бути з цих підстав, права третьої особи не порушено.

30/05/2019 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області постановлено накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 31397673; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:14).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Метою накладення арешту на майно вказано забезпечення конфіскації майна, при цьому захід забезпечення кримінального провадження узгоджується із санкцією статті, яка передбачає покарання за відповідний злочин.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У той же час, у клопотанні про скасування арешту майна скаржником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а так само, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України.

Також в судовому засіданні слідча надала перед судом пояснення про те, що на час реєстрації обтяження за змістом ухвали було відмовлено в його здійсненні з підстав реєстрації спірних прав за третьою особою. Із вказаних підстав ухвалу суду не виконано, наміру продовжувати її виконання у органу досудового розслідування немає; арешт на майно не накладено, будь-якого обмеження прав третьої особи не здійснюється, оскільки ухвалою суду було передбачено накладення арешту на майнові права підозрюваного, а не на права третьої особи. Разом з цим на час звернення до суду з клопотанням про арешт, будинок було зареєстровано за підозрюваним тому клопотання, а з ним і ухвала обґрунтовані правовими підставами, кримінальне провадження не закрито, а зупинено, ризик конфіскації майна зберігається, третя особа набула права на будинок в час їх арешту.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту майна, оскільки само по собі не виконання ухвали суду не вказує на її необґрунтованість, будь-які права скаржника не порушено. В судовому засіданні адвокат третьої особи надав пояснення про те, що треті особа отримала речові права на спірний будинок у спосіб розірвання договору дарування. Однак розірвання виконаних договорів правовим регулюванням для даного виду обставин не гарантовано. Тому відповідна обставина належить до спірних, оцінку яким належить надати суду, що розгляне кримінальне провадження по суті.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1