У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/3454/20

№ 1-кп/183/1311/20

14 липня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000581 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, розлученого, не працюючого, неодноразово судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 подав клопотання про продовження ОСОБА_3 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію захисника.

Дослідивши клопотання прокурора суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, у разі визнання його винуватим, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, стійких соціальних зв`язків обвинувачений не має, суспільно корисною працею не займається, крім того, ОСОБА_3 є особою яка неодноразово судима, підтверджень наявності у ОСОБА_3 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду стороною захисту не надано.
Суд вважає, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу на цей час не зменшилися, залишаються реальним та продовжують існувати, характер та обставини протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , дають суду підстави вважати, що обвинувачений у разі обрання йому альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою може переховуватися від суду та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
Захисником ОСОБА_5 будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.
Суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».
За таких обставин, враховуючи, що судове провадження не може бути завершене до сплину строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 з об`єктивних причин, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 по 10 вересня 2020 року включно.
На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 314, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Обвинуваченому у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 10 вересня 2020 року включно.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кодексу, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Суддя ОСОБА_1