ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/545/20 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 644/911/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 06.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 у задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000282 від 06.02.2020 відмолено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, прокурор Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді; постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 у кримінальному поводженні № 0000282 за частиною 1 статті 246 КК України та накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 06.02.2020, а саме автомобіль марки «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , з вмістом кузова, а саме дровами паливними дубовими у кількості 25 складометрів, що належать ФОП ОСОБА_9 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що розглядаючи клопотання слідчий суддя помилково дійшов висновку, що органом досудового розслідування не доведено необхідність арешту майна.
На думку органу досудового розслідування автомобіль марки «КАМАЗ», р.н. НОМЕР_2 з вмістом кузова, а саме дровами паливними дубовими у кількості 25 складометрів, являються доказом, фактично являється знаряддям вчиненого злочину, має сліди вчиненого правопорушення і відіграє важливу роль в кримінальному провадженні.
Таким чином, вважав, що органом досудового розслідування належним чином доведено необхідність арешту зазначеного майна.
Вислухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя вважав, що внесені до ЄРДР відомості не містять ніяких обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, оскільки перевезення вантажу здійснювалось на підставі товарно-транспортної накладної про перевезення деревини, з додатками до неї, за наявності лісорубного квитка, цілком відповідає вимогам пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, і жодним чином не свідчить про вчинення злочину. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що слідчим не надано жодних доказів, які б свідчили про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна.
З таким висновком слідчого судді суд апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.
У відповідності до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до положень частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2020 до ЄРДР за № 0000282 внесено відомості за ознаками кримінального злочину, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, а саме за фактом того, що 06.02.2020 близько о 14.30 години на стаціонарному посту Київ-Харків-Довжанський був зупинений автомобіль КАМАЗ, р.н. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив деревину породи дуб, згідно ТТН № 06/02 від 06.02.2020.
Слідчий вважав, що факт перевезення вказаним автомобілем лісопродукції, свідчить про вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, як незаконна порубка лісу, а вилучені речі, автомобіль, дрова паливні дубові є предметами злочину, які зберегли на собі сліди кримінального злочину, є речовими доказами та можуть бути використані як доказ по справі.

Органом досудового розслідування правова кваліфікація в рамках вказаного кримінального провадження визначена за частиною 1 статті 246 КК України, згідно якої передбачена відповідальність за незаконну порубку лісу.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді, що внесені до ЄРДР відомості не містять ніяких обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 246 КК України, оскільки перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладеної цілком відповідає вимогам пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, і жодним чином не свідчить про вчинення злочину.
Колегія суддів, з врахуванням вищевикладеного приходить до висновку, що стороною обвинувачення, в розумінні вимог статті 173 КПК України, не доведено правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не доведено та не зазначено конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт тому вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
Доводи апеляційної скарги, які давали б беззаперечні підстави апеляційному суду прийти до висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду не спростовують, оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою, підстав для її скасування на даний час не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: