ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5892/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1888/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.10.2012року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до 2-х років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від призначеного покарання з випробувальним терміном в 1 рік;
- 05.12.2012 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від призначеного покарання з випробувальним терміном в 2 роки;
- 09.11.2017року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до 1-го року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільненого від призначеного покарання з випробувальним терміном в 1 рік,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017року, більш суворим призначеним цим вироком, ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за ч.2 ст.190 КК України частково приєднано частину невідбутого покарання, призначеного за ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017року, та остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено рахувати з 30.07.2018 року.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано обвинуваченому ОСОБА_11 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 30.07.2018року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний ОСОБА_12 до набрання законної сили вироком залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Вказаним вироком встановлено, що 11.02.2017року, приблизно о 01год.00хв., ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Інтернет - кафе «ШАМ», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 21, діючи повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_13 , скориставшись тим, що останній покинув приміщення вказаного Інтернет кафе, забувши при цьому на столі 6-го комп`ютера належний йому мобільний телефон ТМ «Huawei Y3 II (LUA-U22) Gold», серійний номер imei: НОМЕР_1 із sim-картками мобільних операторів: ПрАТ «Киевстар», з абонентським номером НОМЕР_2 та ТОВ «Лайфселл», з абонентським номером НОМЕР_3 , упевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав описаний вище належний ОСОБА_13 мобільний телефон, узявши його зі столу чим привласнив його та поклав собі до правої кишені одягнутої на нього куртки. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, звернувши викрадене майно на власну користь та розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи № 29/3 від 17.03.2017року на загальну суму 1800,00 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , маючи злочинний намір направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна поєднане із проникненням до сховища, із корисливих мотивів, знаючи, що на міжповерховому майданчику, який знаходиться між 4-м та 5-м поверхом третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , знаходиться металевий ящик, розміром, приблизно 170 х 100 х 65 см, який обладнаний металевими дверима та навісним замком, який знаходиться у зачиненому стані, в якому зберігає свої власні речі гр. ОСОБА_14 , який мешкає у кв. АДРЕСА_3 , розташованій у тому ж самому під`їзді, за вказаною вище адресою, з метою реалізації вказаного злочинного наміру вчинив наступне. Так, 14.02.2017року, приблизно о 02год.00хв., ОСОБА_7 , піднявшись до міжповерхового майданчику, який знаходиться між 4-м та 5-м поверхом за вказаною вище адресою, та підійшовши до описаного вище металевого ящику із особистими речами ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , відігнув верхній лівий край металевих дверей ящику, з метою оглянути речі, які знаходяться усередині вказаного ящику, тим самим пошкодивши двері до сховища, із особистими речами ОСОБА_14 , та з причини того, що у під`їзді було темно та останній не зміг роздивитися речі, які знаходились у металевому ящику, ОСОБА_7 вирішив також відігнути нижній лівий край дверей металевого ящику сховища із особистими речами ОСОБА_14 , та побачив у середині ящику різні дроти від технічних пристроїв, вирішив відчинити двері металевого ящику шляхом спилювання металевої дужки навісного замку завдяки фрагменту полотну по металу, який ОСОБА_7 заздалегідь підготовив та поклав до себе у кишеню. Так, спиливши металеву дужку навісного замку на який зачинялись двері вказаного металевого ящику із особистим майном потерпілого ОСОБА_14 , тим самим незаконно проникнув до сховища, ОСОБА_7 , виявив у середині ящику наступне майно, а саме: фотоапарат ТМ «Fed 3» виробництва СРСР, вартістю 200 грн., перфоратор ТМ «Elenberg» 1500 Вт., бочковий 8 Дж., вартістю 1154 грн., радіо-няня ТМ «ChicoAudioGigitalplus», вартістю 1999 грн., електро-дріль ТМ «StemAustria iD-13в», вартістю 600 грн. Після чого, ОСОБА_7 перелічене вище, виявлене у металевому ящику, майно, належне ОСОБА_14 , незаконно присвоїв та з місця скоєння злочину зник, звернувши викрадене майно на власну користь та розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи № 122 від 05.04.2017року на загальну суму 3953,00 грн.
Крім того, 10.06.2018року, приблизно о 13год.00хв., ОСОБА_7 , знаходився неподалік будинку № 102-Б, по пр. Тракторобудівників, м. Харкова, де вживав спиртні напої, коли зустрів свого знайомого, яким виявився ОСОБА_15 . Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи вживати спиртні напої разом із ОСОБА_15 , помітив у останнього, належний йому мобільний телефон, у зв`язку з чим, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір спрямований на заволодіння, шахрайським шляхом, майном належного ОСОБА_15 . У зв`язку з чим, приблизно о 1год.00хв. тієї ж доби, гуляючи із ОСОБА_15 неподалік будинку АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, діючи повторно, під приводом скористатись мобільним телефоном ОСОБА_15 , для здійснення виходу за його допомогою у соціальну мережу, скориставшись довірливими відносинами із останнім, ОСОБА_7 незаконно заволодів мобільним телефоном ОСОБА_15 , а саме: ТМ «NOKIA 6 DS TA-1021 TemperedBlue», у корпусі синього кольору, із серійними номерами: imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 643/7788/18 від 10.07.2018року 5000,00 грн., у чохлі ТМ «ROCK», вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 643/7788/18 від 10.07.2018року 50,00 грн., з сім-картою мобільного оператору ТОВ «lifecelle», абонентський номер якої: НОМЕР_6 , згідно висновку товарознавчої експертизи № 643/7788/18 від 10.07.2018року, у зв`язку із відсутністю методик за визначенням вартості стартових пакетів, еквівалент стартового пакету оператору мобільного зв`язку ТОВ «lifecelle» - не визначався. Так, ОСОБА_7 , попрохав у ОСОБА_15 описаний вище мобільний телефон, при цьому сказав, що він зайде до себе додому, після чого вийде та поверне ОСОБА_15 його мобільний телефон та привласнивши його, з місця скоєння злочину зник, звернувши зазначене майно на власну користь та розпорядившись ним у подальшому на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 5050,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційніскарги

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк на 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного частково приєднати частину невідбутого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 за цим кримінальним провадженням вчинив злочини за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017 року, за яким його звільнено від відбування покарання з випробуванням. Разом з цим, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано роз`яснення, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та помилково застосовано закон, який не підлягає застосуванню ч.4 ст.70 КК України.
Крім того, апелянт зазначає, що судом також невірно призначено остаточне покарання за сукупністю вироків в порядку ст.71 КК України, оскільки суд призначив однакове ОСОБА_7 покарання за розміром та видом як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків.
Прокурор в своїх апеляційних доводах також вказує, що остаточне покарання, яке призначене обвинуваченому, є занадто м`яким, оскільки останній не працює, неодружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, але належних висновків для себе не зробив та знову вчинив нові аналогічні злочини; під час судового розгляду цього кримінального провадження ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду та пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
В обґрунтування своєїапеляційної вимогизахисник посилається на те, що судом не враховано обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, визнання вини в повному обсязі, активне сприяння розкриттю злочину. Також матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, захисник вказує, що обвинувачений багаторазово пожалкував за вчиненні ним злочини, зробив належні висновки для себе, щиро розкаявся, потерпілі будь-яких претензій матеріального або морального характеру не мають, у зв`язку з чим вважає, що призначене покарання є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді; доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що усі подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду стосовно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції правильно застосований закон про кримінальну відповідальність ч.4 ст.70 КК України, з наступних підстав.
Відповідно приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин.
Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбаченні ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, 11.02.2017 року та 14.02.2017 року, тобто до ухвалення вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017 року, за яким якого засуджено за ч.1 ст.185 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням. Інший злочин за ч.2 ст.190 КК України обвинувачений вчинив після зазначеного вироку районного суду від 09.11.2017 року, а саме 10.06.2018 року.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та виходячи з правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 01.02.2018р. у справі №534/609/16-к, в якій зазначено, що зі змісту положень статей 70, 71 КК вбачається, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, деякі з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як статті 70 КК, так і статті 71 КК: спочатку - за правилами частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після чого - за правилами частини 4 статті 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
За таких обставини, у даному конкретному випадку, суд першої інстанції правильно ОСОБА_16 покарання із застосування ч.4 ст.70 КК України та остаточно визначив покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, оскільки за цим кримінальним провадження обвинувачений вчинив злочини, передбаченні ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, до ухвалення вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017 року, а злочин за ч.2 ст.190 КК України після цього судового рішення.

Разом з цим, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ст.71 КК України, судом першої інстанції не були правильно застосовані вимоги кримінального закону, за якими призначається покарання за сукупністю вироків.
Так суд першої інстанції призначивши за ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі , частково приєднав невідбуту частину покарання , призначеного цим вироком в порядку ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Фрунзенського районного суду м. харкова від 09.11.2017р. і остаточно визначив покарання у виді 4 років позбавлення волі, що не відповідає вимогам ч.3 ст.71 КК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.71 КК України, При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017 року в частині призначеного покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання не достатньо врахував дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України і одночасно виправлення помилки суду при призначенні остаточного покарання.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів та встановив, що обвинувачений раніше судимий, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює. Судом першої інстанції також при призначенні обвинуваченому покарання враховані обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.З урахуванням перелічених обставин , суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій закону за інкриміновані йому злочини.
Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи захисника про необхідність пом`якшення обвинуваченому покарання.
Активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочинів визнане судом обставиною, яка пом`якшує покарання.Обставиною, щообтяжує покарання, судом встановленоскоєння злочину 10.06.2018 року в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів також враховує, що у цьому кримінальному провадженні потерпілі будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, цивільні позови не подавали, просили призначити покарання на розсуд суду, у зв`язку з чим , колегія суддів вважає , що суспільна небезпечність та шкідливі наслідки вчинених злочинів істотно знижені (арк.129, 130).
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, визнання вини за пред`явленим обвинуваченням та активне сприяння в розкритті злочину, позиція потерпілих, які будь-яких претензій до ОСОБА_7 не мають, об`єктивно свідчить про наявність обставин, які пом`якшують покарання.
Прокурором не наведено в його апеляційній скарзі нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 та могли свідчити про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання на сукупністю вироків.
За таких обставин, з урахуванням того, що обвинувачений має твердий намір стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому більш м`яке покарання за ч.3 ст.185 КК України та за сукупністю злочинів, і приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння нових злочинів.
Остаточне покарання, обвинуваченому належить призначити на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за ч.2 ст.190 КК України частину невідбутого покарання, призначеного за ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.11.2017 року.

В той же час, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про помилковість встановлення судом першої інстанції наявність обставини, що обтяжує покарання, у виді скоєння злочину 10.06.2018 року в стані алкогольного сп`яніння, оскільки згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеними, та фактичних обставин справи, які учасники кримінального провадження, в тому числі захисник, в суді першої інстанції не оспорювали, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015року), ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язненняз 30.07.2018 рокудо 19.12.2019 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та визначити його у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч.2 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2017 року, більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за ч.2 ст.190 КК України частково приєднати частину невідбутого покарання, призначеного за ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
В решті вирок Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року),зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 липня 2018 року до 19 грудня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді