ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1243/20 Справа № 193/1607/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого:
- 07.06.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 6 років, з конфіскацією всього особистого майна.
Приймаючи таке рішення суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, встановлені вимоги режиму відбування покарання не виконує. Має 1 стягнення, заохочень не має. Не бере участі у реалізації програм диференційного виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно - технічних навичок. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально - корисну активність в організації їх роботи. До складу ради колективу засуджених не входить. Підтримує зв`язки з рідними. Засуджений під час відбування покарання не перебуває на профілактичному обліку. Вину в скоєному злочині визнає, але належної оцінки скоєному не надає. За вироком суду має позов 393,12 грн. Виконавчі листи до установи не надходили.
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали справи, врахувавши, що засуджений має одне непогашене стягнення, зважаючи на поведінку засудженого за весь час відбування покарання, тяжкість і характер вчиненого ним злочину, прийшов до висновку, що засуджений не став на шлях виправлення і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання умовно-достроково.
Вказує, що стягнення погашено в установленому законом порядку, позов було сплачено, та за останній проміжок часу він отримав заохочення. Також зазначає, що він є інвалідом I групи, тобто не може обходитись без постійного стороннього догляду, що не врахував суд першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Водночас сформована Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судова практика передбачає, що висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, або умовно-дострокове звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості.
Початок строку відбування покарання обчислюється з 28.09.2015 року. Кінець строку відбування покарання 28.09.2021 року.
На час звернення засудженого ОСОБА_7 до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, він відбув більше 2/3 призначеного вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.06.2015 року покарання.
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 під час перебування в Миколаївському слідчому ізоляторі вимоги режиму утримання не порушував, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав. З 07.04.2016 року міру кримінального покарання відбуває у Державній установі Софіївська виправна колонія (№ 45), характеризується негативно, встановлені вимоги режиму відбування покарання не виконує. Має 1 стягнення, заохочень не має.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику в свою адресу.
До роботи на виробничих майстернях не залучався за станом здоров`я.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Згідно медичної довідки (а.с. 9), засуджений ОСОБА_7 перебуває на обліку в Софіївській багатопрофільній лікарні № 45 з діагнозом: В20 ТЕП вестибуло-атактичний с.м., тетрапарез з акцентом у в/кінцівках. Категорія працездатності: інвалід I групи.
З огляду на ці обставини, доводи ОСОБА_7 про те, що він не може обходитись без постійного стороннього догляду є обґрунтованими.
Проте, суд першої інстанції зазначених обставин до уваги не взяв, не дав їм належної правової оцінки та прийшов до невірного висновку про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід задовольнити та звільнити ОСОБА_7 від відбування подальшого покарання, призначеного йому вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.06.2015 року у вигляді 6 років, з конфіскацією всього особистого майна, умовно-достроково на невідбутий строк 01 рік 05 місяців і 04 дні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 , - скасувати.
Постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.06.2015 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 6 років, з конфіскацією всього особистого майна, від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на невідбутий термін 01 рік 05 місяців і 04 дні.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4