УХВАЛА
іменем України

21 грудня 2019 року м.Володимир-Волинський

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю потерпілого ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський справу за клопотанням потерпілого ОСОБА_3 про встановлення процесуального строку закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000625, внесеному до ЄРДР 28 серпня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.190 КК України,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення процесуального строку закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000625, внесеному до ЄРДР 28 серпня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.190 КК України.
В обґрунтування клопотання покликається на ту обставину, що СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області розслідується кримінальне провадження № 0000625, відкрите 28.08.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст.190 КК України. Дане кримінальне провадження розслідується другий рік поспіль.
Старший слідчий СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 постановою від 23.08.2019 року провадження закрив у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 13.09.2019 року дана постанова про закриття кримінального провадження скасована.
Однак, всупереч вимогам ст.220 КПК України, з 18.01.2019 року, тобто впродовж одинадцяти місяців, слідчим не вирішено його клопотання про проведення експертизи ринкової вартості домоволодіння.
Без жодних ознак вирішення, впродовж трьох місяців поспіль, залишається клопотання потерпілого від 23.09.2019 року про проведення слідчих дій.
Досудовим слідством не усунуто протиріччя щодо суми коштів, за яку подружжям було придбано будинок. Адже ОСОБА_6 однозначно заявляє, що будинок ним було продано за 6500 дол.США, в той час, як ОСОБА_7 , брехливо стверджуючи, що гроші належали одноосібно їй, заявляє, що будинок, нібито, було придбано за 5000 дол.США.
Слідчим досі не допитано батька ОСОБА_6 , який був присутній при купівлі-продажу будинку. Не проведено одночасних допитів ОСОБА_6 та його батька з ОСОБА_7 .
Незважаючи на наявність у справі вказаних та інших істотних протиріч, слідчий, нехтуючи клопотаннями потерпілого та його представника, навіть не намагався провести одночасні допити між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , адже відмова свідка від надання показань з посиланням на ст.63 Конституції України, не звільняє останнього від обов`язку з`явитись на виклик слідчого для проведення відповідної слідчої дії.
Наслідком такого розслідування є те, що до цього часу, незважаючи на наявність у провадженні необхідних належних і допустимих доказів, нікому про підозру не повідомлено.
Враховуючи наведені та інші обставини ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 26.09.2019 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців.
Після відсторонення слідчого ОСОБА_5 на вимогу процесуального керівника від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, останнє знаходиться у переведенні слідчого ОСОБА_10 .
Однак, незважаючи на те, що з моменту продовження слідчим суддею строку досудового слідства минуло майже три місяці, за цей час у провадженні не виконано жодної слідчої дії, що є недопустимим та свідчить про порушення поняття «розумний строк», передбаченого у ст.28 КПК України.?
Водночас, внаслідок вказаної бездіяльності обмежуються права особи, що потерпіла від злочину, що зумовлює необхідність здійснення кримінального провадження у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України. Наведені обставини беззаперечно свідчать про порушення розумних строків під час цього кримінального провадження.
Просить для забезпечення вимог розумного строку, в межах граничного строку, передбаченого Кримінальним процесуальним Кодексом України, встановити процесуальний строк закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000625, відкритому 28.08.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.190 КК України, впродовж одного місяця.
В судовому засіданні заявник - потерпілий ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 , клопотання підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.
Слідчий для участі у розгляді справи не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи слідчому судді не подав.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення потерпілого, його представника, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов наступних висновків.
Так, слідчим суддею встановлено, що СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області розслідується кримінальне провадження № 0000625, відкрите 28.08.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст.190 КК України. Дане кримінальне провадження розслідується другий рік поспіль.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Стаття 64 Конституції України визначає заборону обмежувати права, що їх надано Основним законом, крім випадків, установлених самою Конституцією. При цьому Конституція України не містить норм, які б обмежували право особи на судовий захист її порушеного права.
Відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до будь-яких засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина, та відповідно до ч. 2 ст. 64 Конституції не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, а недоторканість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади.
Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Положеннями ст.28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Частиною 6 цієї статті передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Згідно п.16-1 ч.1 ст. 3 КПК України, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - це особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.
Зі змісту клопотання вбачається, що до слідчого судді звернувся ОСОБА_3 , який є потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Старший слідчий СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 постановою від 23.08.2019 року провадження закрив у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 13.09.2019 року дана постанова про закриття кримінального провадження скасована.
Однак, всупереч вимогам ст.220 КПК України, з 18.01.2019 року, тобто впродовж одинадцяти місяців, слідчим не вирішено його клопотання про проведення експертизи ринкової вартості домоволодіння.
Без жодних ознак вирішення, впродовж трьох місяців поспіль, залишається клопотання потерпілого від 23.09.2019 року про проведення слідчих дій.
Досудовим слідством не усунуто протиріччя щодо суми коштів, за яку подружжям було придбано будинок. Адже ОСОБА_6 однозначно заявляє, що будинок ним було продано за 6500 дол.США, в той час, як ОСОБА_7 , брехливо стверджуючи, що гроші належали одноосібно їй, заявляє, що будинок, нібито, було придбано за 5000 дол.США.
Слідчим досі не допитано батька ОСОБА_6 , який був присутній при купівлі-продажу будинку. Не проведено одночасних допитів ОСОБА_6 та його батька з ОСОБА_7 .
Незважаючи на наявність у справі вказаних та інших істотних протиріч, слідчий, нехтуючи клопотаннями потерпілого та його представника, навіть не намагався провести одночасні допити між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , адже відмова свідка від надання показань з посиланням на ст.63 Конституції України, не звільняє останнього від обов`язку з`явитись на виклик слідчого для проведення відповідної слідчої дії.
Наслідком такого розслідування є те, що до цього часу, незважаючи на наявність у провадженні необхідних належних і допустимих доказів, нікому про підозру не повідомлено.
Враховуючи наведені та інші обставини ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 26.09.2019 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців.
Після відсторонення слідчого ОСОБА_5 на вимогу процесуального керівника від проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, останнє знаходиться у переведенні слідчого ОСОБА_10 .
Однак, незважаючи на те, що з моменту продовження слідчим суддею строку досудового слідства минуло майже три місяці, за цей час у провадженні не виконано жодної слідчої дії, що є недопустимим та свідчить про порушення поняття «розумний строк», передбаченого у ст.28 КПК України.?
Так, згідно ст. 219 КПК України (в ред. Закону від 03.10.2017) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:
1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;
2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;
3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Так, згідно ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, розумність строків, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України 30 червня 2009 року у справі №1-17/2009 зазначено, що до повноважень судів загальної юрисдикції відноситься судовий контроль за дотриманням законності в діяльності правоохоронних органів в період проведення дізнання та досудового слідства. Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав та свобод людини і громадянина. Зазначені доводи безперечно доводять можливість та необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора в період досудового провадження до суду без будь-якого винятку.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», вся діяльність суддів повинна бути підпорядкована захисту прав та свобод людини і громадянина, шляхом розгляду судових справ у повній відповідності з Конституцією та законами України суди зобов`язані забезпечити рівність громадян перед законом і судом. Враховуючи, що згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, суди не вправі з часу введення Конституції в дію відмовляти фізичним чи юридичним особам у прийнятті до судового розгляду заяв і звернень. Суди не вправі відмовити у судовому захисту прав та свобод людини і громадянина, у прийнятті скарг на рішення, дії чи бездіяльність органі державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб з підстав, не передбачених Конституцією чи законом. При цьому слід мати на увазі, що коло прав і свобод людини і громадянина, закріплених Конституцією, не є вичерпним.
Згідно ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01) Європейський суд зазначив, що обґрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду (див. Kudla v. Poland [GC, по. 30210/96, з 124, ECHR 2000-XI). Він нагадує, що у кримінальних справах "розумний строк", передбачений статтею 6 параграфа 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення: це може статись як до моменту розгляду справи в суді (див., для прикладу, справу Deweer v. Belgium, judgemnt, p. 22, параграф 42), так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (див. рішення у справі "Вемгофф проти Німеччини" від 27 червня 1968 року, Series A N 7, сс. 26-27, параграф 19; рішення у справі "Ноймайстер проти Австрії" від 27 червня 1968 року, Series A N 13, с. 45, параграф 110).
Положення ст. 219 КПК України (в редакції закону від 03.10.2017), які містять граничні строки досудового розслідування для будь-якого кримінального провадження без урахування наявності або відсутності підозрюваних у кримінальному провадження, є такими, що більшою мірою відповідають європейським стандартам у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, сприяють дотриманню принципу верховенства права у кримінальному провадженні, спрямовані на удосконалення кримінального процесу.
Отже, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для розгляду клопотання про встановлення більш коротких строків для здійснення даного кримінального провадження, при цьому слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває другий рік поспіль і досудове слідство фактично не проводиться.
Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ч.3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:
1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;
2) поведінка учасників кримінального провадження;
3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Варто зазначити, що жодних даних про обґрунтування тривалості досудового розслідування, необхідності проведення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень, або призначення експертиз, стану їх проведення, а також інших питань, які можуть вплинути на прийняття рішення за наслідками розгляду порушеного заявником клопотання, слідчий не надав.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено, що кримінальне провадження можливо є складним, або здійснюється щодо великої кількості кримінальних правопорушень, або з огляду на обсяг та специфіку процесуальних дій, потребує значного часу для завершення досудового розслідування. Також слідчим не наведено обставини, які перешкоджали здійснити необхідні процесуальні дії раніше, а також інші відомості, які б обґрунтовували необхідність здійснення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Більше того, слідчим не спростовано доводи потерпілого ОСОБА_3 що у кримінальному провадженні здійснюються які-небудь слідчі або процесуальні дії, спрямовані на встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Отже, слід дійти висновку про те, що здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні не відповідає критеріям розумних строків, чим суттєво порушені права потерпілого ОСОБА_3 .
За таких обстави, слідчий суддя визнає, що доводи заявника у клопотанні про порушення його прав органом досудового розслідування є обґрунтованими. Враховуючи, що таке порушення прав особи триває, це зобов`язує слідчого суддю здійснити передбачені КПК України заходи для контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів зазначеної особи у кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст.55 Конституції України заявник має право вільно на свій розсуд обирати спосіб захисту свого порушеного права.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для відмови заявнику у задоволенні клопотання про встановлення розумних строків кримінального провадження.
Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що клопотання потерпілого слідчим по суті не були розглянуті і дії та бездіяльність слідчого неодноразово оскаржувались потерпілим.
Статтею 13 Конвенції передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Так, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Так, у справі «Кудла проти Польщі» (заява No 30210/96), Суд наголосив, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національній правовій системі засобів правового захисту, що забезпечують на національному рівні захист конвенційних прав і свобод в будь-якій формі. Таким чином стаття 13 Конвенції вимагає надання внутрішньодержавного засобу правового захисту, що дозволяє розглянути по суті "обґрунтовану скаргу" на порушення Конвенції та надати відповідну компенсацію (див., серед інших джерел, рішення у справі «Кайя проти Туреччини»). Засіб правового захисту, який вимагається за статтею 13 Конвенції, має бути "ефективним" як на практиці, так і на законодавчому рівні.
Суд заявив, що метою статті 13 «є забезпечення механізму, завдяки якому особи можуть скористатися засобами судового захисту на національному рівні від порушення конвенційних прав, перед тим як вдатися до міжнародного механізму оскарження в Суді».
Окрім того, у справі «Кабулов проти України» (заява № 41015/04) суд повторює, що метою Конвенції є захист не теоретичних та ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Метьюз проти Сполученого Королівства» (Matthews v. the United Kingdom) [ВП], заява № 24833/94, п. 34). Крім того, Уряд, стверджуючи, що національні засоби юридичного захисту не були вичерпані, повинен переконати Суд у тому, що засіб юридичного захисту був на той час ефективним та доступним не тільки теоретично, а й практично. Іншими словами, що він був доступний, був здатним забезпечити у відношенні скарг заявника відповідну сатисфакцію та мав розумні шанси на успіх (див. рішення від 28 листопада 1997 року у справі «Ментеш та інші проти Туреччини» (Mentes and Others v. Turkey), п. 57, Reports of Judgments та Decisions 1997-VIII).
Відповідно до ч.6 ст. 28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
За викладених обставин, слідчий суддя, здійснюючи у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, з урахуванням тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні, відсутності даних про те, що після скасування постанови про закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування у цьому провадженні здійснюються які-небудь слідчі або процесуальні дії, спрямовані на встановлення обставин у кримінальному провадженні; не доведеність того, що кримінальне провадження є складним, або здійснюється щодо великої кількості кримінальних правопорушень, або з огляду на обсяг та специфіку процесуальних дій, потребує значного часу для завершення досудового розслідування, прихожу до висновку про те, що здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні не відповідає критеріям розумних строків.
З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та встановлення зазначеного у клопотанні строку на проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Дослідивши матеріали клопотання та з`ясувавши доводи потерпілого, слідчий суддя приходить до висновку, що строк, зазначений заявником, є достатнім для вчинення вказаних ним процесуальних дій, які імовірно необхідно виконати слідчому та прокурором у даному кримінальному провадженні, а відтак клопотання про встановлення строку досудового розслідування підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 6, 13 Європейської конвенції з прав людини, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 3, 8, 55, 64 Конституції України, ст.ст. 1-35, 113, 114, 116, 219, 303-309, 369-371 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
Клопотання задовольнити.

Встановити процесуальний строк закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000625, внесеному до ЄРДР 28 серпня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.190 КК України, впродовж одного місяця, але не пізніше як до 21 січня 2020 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 грудня 2019 року.

Слідчий суддя:/-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_1