Справа № 521/8690/20
Номер провадження:1-кс/521/2803/20
УХВАЛА

Іменем України

10 червня 2020 року

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002972 від 24.09.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

слідчого - ОСОБА_5 ,

представника

власник майна - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Власник майна ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України із даним клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 року № 521/16171/19 в частині арешту та заборони розпорядження:
-квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 ;
квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 ;
-квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 ;
-квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи клопотання, зазначає, що 02 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси, постановленою за наслідками розгляду клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про арешт майна, в рамках кримінального провадженням № 0002972 від 24.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, було накладено арешт, в тому числі, на майно ОСОБА_3 .

Так, відповідно до резолютивної частини ухвали слідчого судді №521/16171/19, суд наклав арешт на об`єкти нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_3 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_8 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_9 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в на праві власності належить ОСОБА_10 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_3 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_3 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_11 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_3 , нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з на праві власності належить ОСОБА_3 . Крім того було встановлено заборону розпоряджатися зазначеним майном.

При цьому питання про арешт майна вирішувалось за відсутності власників майна.

Станом на теперішній час ОСОБА_3 є власником п`яти квартир на які слідчим суддею було накладено арешт, а саме квартир за номерами: 17,17д; 17ж; 17з; 17к.

Як власник майна ОСОБА_3 вважає, шо арешт накладено необґрунтовано, зважаючи на наступне:

По-перше, обґрунтовуючи клопотання про арешт майна слідчий посилався на те, що в ході досудового розслідування було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться чотирьох поверховий будинок, який має кровельний настил. Зовні будівля обнесена будівельним забором. При візуальному огляді видно, що у будівлі проводяться будівельні роботи, а саме фасадні та внутрішні роботи.

Вказував, що фактичні розміри будівлі не відповідають даним які містились в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 26.12.2018 року та були збільшені шляхом зазначення недостовірних даних в декларації про початок будівельних робіт, у повідомленні про початок будівельних робіт, деклараціях про готовність об`єкта до експлуатації.

Кримінальне правопорушення за даним фактом кваліфіковано за ст. 356 КК України.

В свою чергу відповідно до вимог Кримінального кодексу України кримінально караним діянням є самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника (ст. 356 КК України).

Слід зазначити, що з об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій: 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинно- наслідковим зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

При цьому оспорюваність правомірності дій особи означає, що інший громадянин або підприємство, установа, організація вважають дії того, хто вчиняє самоправні дії, незаконними, відкрито не погоджуються з ними, оскаржують їх. Відсутність оспорюваності дій виключає визнання їх кримінально караним самоправством.

Із клопотання слідчого та ухвали слідчого судді взагалі не вбачається, що дії по здійсненню реконструкції будівлі за адресою: АДРЕСА_4 будь ким оспорюються.

Більш того, реконструкція будівлі, відбувалась після подачі у грудні 2018 року повідомлення про початок будівельних робіт, а саме реконструкція квартири АДРЕСА_5 , з розподілом на три самостійні житлові квартири. Крім того, у грудні 2018 року до відповідного органу була подана декларація про готовність об`єкта до експлуатації.

Згодом, у квітні 2019 року було подано повідомлення про початок будівельних робіт за вищезазначеною адресою та у травні зареєстрована декларація про готовність об`єкту до експлуатації.

Реконструйований об`єкт був розділений на вісім самостійних квартир, право власності на кожну з яких зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином Управління державного архітектурного контролю Одеської міської ради, як орган наділений державою повноваженнями із реєстрації декларацій про готовність об`єктів до експлуатації підтвердив готовність квартир №: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації, а державною реєстрацію було офіційно визнано та підтверджено факт набуття квартир у власність.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

При цьому неправомірність набуття майна у власність має встановлюватись в рамках цивільного, господарського або адміністративного судочинства.

Більш того, наголошує що право власності на майно за адресою: АДРЕСА_4 виникло у ОСОБА_3 ще до внесення відомостей за ст. 356 КК України до ЄРДР, а саме 06.06.2019 року, в той час, як кримінальне провадження №0002972 було зареєстроване 24.09.2019 року.

Таким чином, доки в установленому порядку не встановлено незаконність набуття у власність майна, вказане ОСОБА_3 правомірно володіє належними їй квартирами, а отже і має право правомірно розпоряджатися своїм майном.

З урахуванням вищенаведеного дії з реконструкції будівлі за адресою: АДРЕСА_4 не можуть кваліфікуватись, як «самоправство», оскільки по-перше, особою був дотриманий порядок, встановлений чинним законодавством України для здійснення реконструкції будівлі (подані відповідні декларацій, повідомлення про початок будівельних робіт та отриманні декларації про готовність об`єкту до експлуатації), по- друге, жодна особа не оскаржила ні самі дії з проведення реконструкції, ні документи, які подавалися для проведення реконструкції, ні декларацій, які видавалися за наслідками поданих документів; по-третє, станом на теперішній час об`єкти нерухомості зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна, що підтверджує визнання державою фактів набуття їх у власність.

По-друге, злочин визначений ст. 356 КК України визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Таким чином обов`язковою умовою для кваліфікації діяння за ст. 356 КК України є заподіяння значної шкоди. Однак з клопотання слідчого про арешт майна та ухвали слідчого судді не вбачається, що діями по збільшенню площі квартир за адресою: АДРЕСА_4 взагалі була заподіяна хоч якась шкода.

По-третє, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна суд виходив з того, що вказане майно постановою слідчого від 24.09.2019 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та органом досудового слідства планується проведення судово-будівельної експертизи та інших судових експертиз, з метою встановлення законності будівельних робіт на вищезазначеному об`єкті нерухомого майна.

З моменту накладення арешту на майно минуло майже вісім місяців. Протягом цього часу органом досудового розслідування не призначено проведення жодної судової будівельної-технічної чи іншої експертизи.

Крім того, на даний момент жодній особі не вручено повідомлення про підозру.

Таким чином в той час, як за ухвалою слідчого судді суттєво обмежено конституційне право ОСОБА_3 на вільне володіння, користування та розпорядження майном, органом досудового розслідування не здійснюються процесуальні дії, якими обумовлювалась необхідність в накладенні арешту на майно.

Зважаючи на те, що органом досудового розслідування протягом восьми місяців не призначалося в кримінальному провадженні жодної експертизи, то потреба в застосуванні арешту відпала.

З огляду на те, що заборона розпорядження майном має похідний від арешту характер, вважаємо, що така заборона підлягає скасуванню разом із скасуванням арешту майна.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Представник власника майна в судовому засіданні вимоги визначені у клопотанні підтримала, просила задовольнити.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши клопотання та вивчивши матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2019 року, при арешті майна, слідчий суддя виходив з того, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та метою такого арешту є те, що органом досудового слідства планується проведення судово-будівельної експертизи та інших судових експертиз, з метою встановлення законності будівельних робіт на вищезазначеному об`єкті нерухомого майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002972 від 24.09.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2019 року у справі № 521/16171/19, накладено арешт, крім іншого, на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , які на праві власності належить ОСОБА_3 .

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Щодо вирішення питання про обґрунтованість арешту слід також звернутися до практики Європейського суду з прав людини та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Також, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (стаття 41 Конституції України).
Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
Слідчий суддя зазначає, що арешт на майно ОСОБА_3 накладено у жовтні 2019 року, так як органом досудового слідства планувалося проведення судово-будівельної експертизи та інших судових експертиз, і що протягом цього часу власник майна ОСОБА_3 не міг будь-яким чином розпоряджатися цим майном. Також, слідчий суддя зазначає, що після того як було накладено арешт, минуло більше восьми місяців. Однак до теперішнього часу не було проведено жодної з експертиз, також суду не було надано доказів що такі експертизи призначено або плануються призначити.
Разом з тим, вказані квартири не перебувають у власності підозрюваного або обвинуваченого, що виключає необхідність застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, також вказані квартири не перебувають у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає необхідність арешту, для забезпечення спеціальної конфіскації. Відсутність в провадженні цивільних позовів виключає необхідність арешту вказаного майна з метою забезпечення відшкодування шкоди.

На даний час ОСОБА_3 є законним власником вказаного майна, іншого органами досудового розслідування не доведено.
З доводів сторони обвинувачення не вбачається, що утримання такого майна, особливо з урахуванням того, що арешт цього майна відбувся давно, є пропорційним заходом у співвідношенні до захисту права власності особи.
Таким чином, слідчий суддя не вбачає законних підстави для продовження й надалі арешту майна ОСОБА_3 .

Враховуючи вищезазначене, слідча суддя приходить до висновку про задоволення клопотання адвоката про скасування арешту майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002972 від 24.09.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, - задовольнити.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 року № 521/16171/19, а саме скасувати арешт та заборону розпорядження, накладений на:
-квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 ;
квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 ;
-квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 ;
-квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1