ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/100/20 Справа № 214/4837/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2019 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001044, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не одруженого, не працюючого,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

31 травня 2017 року вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Кривому Розі таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_7 , діючи повторно, 01 червня 2019 року приблизно о 12:00 годині, знаходячись у водоймища поблизу зупинки швидкісного трамваю «Мудрьона» в Саксаганському районі м.Кривого Рогу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та обернення його на власну користь, діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись відсутністю уваги потерпілої ОСОБА_8 , а також відсутністю в цей час можливих свідків-очевидців, розуміючи, що його дії носять таємний характер, діючи з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J7 2016 Gold (SM-J710FZDUSEK)» золотистого кольору, вартість якого становить 3533 грн. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши його на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 3533 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк 6 місяців. В решті вирок суду просить залишити без зміни.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що суд першої інстанції не в достатній мірі враховано особу обвинуваченого, а саме що останній 8 разів засуджувався за вчинення корисливих злочинів та правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, двічі засуджувався з випробуванням, проте в період іспитового строку вчиняв нові злочини. Зазначає, що обвинувачений не працює, не має інших легальних джерел доходу. Звертає увагу, що хоча суд визнав пом`якшуючою обставиною щире каяття ОСОБА_7 , проте поведінка засудженого не свідчить про те, що в нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суди при призначенні покарання мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, а також ті обставини, що обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, суд врахував і обставину, яка, на його думку, пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд врахує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, способу та характеру його вчинення, його суспільної небезпеки та особи обвинуваченого, який раніше 8 разів засуджувався за вчинення корисливих злочинів та правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, двічі засуджувався з випробуванням, проте в період іспитового строку вчиняв нові злочини.

При цьому суд першої інстанції не достатньою мірою врахував те, що ОСОБА_7 не працює, не має інших легальних джерел доходу, що свідчить про реальну можливість вчинення останнім нових злочинів.

Таким чином, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.

Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що ОСОБА_7 вчинив лише один епізод злочинної діяльності та негативні наслідки злочину усунуто шляхом повернення вилученого майна потерпілій, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 повинно бути призначено покарання у виді арешту.

За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, двічі засуджувався з випробуванням, проте в період іспитового строку вчиняв нові злочини, не одружений, не працює, не має інших легальних джерел доходу, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставиною, яка пом`якшуює ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд зазначає щире каяття.

Обставин, які обтяжують ОСОБА_7 покарання, передбачені ст. 67 КК України, апеляційним судом не встановлено.

У зв`язку із зазначеним, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту.

Апеляційний суд приходить до висновку, що саме таке покарання ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 25 березня 2020 року.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4