У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 вересня 2019 року

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.3,ст.311 ч.2,ст.313 ч.2,ст.317 ч.2 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ст.307 ч.3,ст.311 ч.2,ст.313 ч.2,ст.317 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

03.09.2019 р. до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали вказаного вище кримінального провадження,за підсудністю,визначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03.09.2019 р.,по якому затверджено обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив позицію про те,що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м.Запоріжжя за визначеною підсудністю,обвинувальний акт складений відповідно до вимог процесуального закону,угоди між сторонами кримінального провадження не укладались,просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні,в яке викликати прокурора,обвинувачених,захисників, підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.

Також прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,яке мотивовано тим,що вони обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів,ризики їх втечі,продовження злочинної діяльності,незаконного впливу на свідків,які були враховані під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою,продовжують існувати.

З підстав,передбачених ст.177,197,199,315 КПК України,просить суд продовжити строк тримання під вартою обвинувачених,який спливає 04.09.2019 р.,на 60 днів.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 висловила думку про можливість призначення судового розгляду кримінального провадження.

Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з посиланням на те,що ризики,наведені прокурором,не підтверджені доказами,ті ризики,що існували раніше як підстава для ув`язнення обвинуваченого,втратили актуальність,нових ризиків не з`явилося,до обвинуваченого можливо обрати інший менш суворий запобіжний захід,а у разі задоволення клопотання прокурора-зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 при обговоренні питання про призначення судового розгляду кримінального провадження погодився на призначення справи до судового розгляду.

Заперечив проти клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою з тих підстав,що ризиків,зазначених прокурором,не існує,продовжувати ту діяльність,яка визначена прокурором як злочинна та ставиться йому за провину,переховуватись від суду ,намірів не має.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не заперечував проти призначення судового розгляду кримінального провадження.

При обговоренні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою його підзахисного звернув увагу суду на те,що з 10.06.2019 р. ОСОБА_6 звільнений з-під варти після внесення застави і відповідно до положень ст.202 КПК України він вважається таким,до якого застосовано запобіжний захід у виді застави,тому клопотання прокурора відносно ОСОБА_6 протирічить фактичним обставинам справи та задоволенню не підлягає.

Обвинувачений ОСОБА_6 погодився з захисником.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про призначення судового розгляду справи,виходячи з наступного.

Як передбачено ст.315 КПК України,якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень,передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 цього Кодексу,суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду,у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд,з`ясовує питання про склад осіб,які братимуть участь у судовому розгляді,вчиняє інші дії,необхідні для підготовки судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування,закриття провадження у справі,повернення обвинувального акта прокурору,направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

Обставини справи не вимагають її судового розгляду у закритому судовому засіданні.

Підстави для відводів,самовідводів складу суду не встановлені.

Грунтуючись на матеріалах кримінального провадження,необхідним є виклик учасників кримінального провадження,а саме прокурора,обвинуваченого,захисника.

При вирішенні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу,заслухавши учасників та перевіривши доводи обвинувачення наданими матеріалами ,суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та про відмову у задоволенні клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України,заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з*явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»Щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)

Обґрунтованість підозри відносно обвинувачених підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій, висновками судових експертиз; речовими доказами.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів,протягом року,які пов`язані із незаконним обігом наркотичних засобів ,що становить загрозу для здоров`я нації, значно підвищує ступінь суспільної небезпеки їх поведінки та переконує колегію суддів у тому, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Крім того,за змістом обвинувального акту,під час досудового розслідування були допитані численні свідки, тому існує ризик можливого впливу обвинувачених на вказаних осіб з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик вчеті настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Колегія суддів враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 щодо соціальних зв`язків, постійного місця проживання та стану здоров`я, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченим злочинної діяльності та вплив на свідків,а наявність у нього місця проживання без реєстрації за межами м.Запоріжжя сама по собі не являється дієвим запобіжником,який би утримав його від вчинення тих дій,що визначені прокурором як реальні ризики.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного продовжує відносно ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів,до 03.11.2019 р.включно,оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаних осіб.

Суд позбавлений можливості перевірити доводи захисника ОСОБА_10 щодо надмірного розміру застави,визначеного її підзахисному ОСОБА_7 ,та прийняти по цьому питанню обґрунтоване рішення,оскільки захисник при обговоренні цього питання не надала відповідного судового рішення ,так само як і доказів матеріальної неспроможності обвинуваченого ОСОБА_7 ,що не позбавляє сторону захисту ставити питання про зменшення розміру застави в процесі судового розгляду справи.

При вирішенні клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд встановив,що ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2019 р.відносно ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

10.06.2019 р.після внесення застави ОСОБА_6 звільнено з-під варти та відповідно до ст.202 ч.4 КПК України він вважається таким,до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави,тому посилання прокурора у клопотанні на те,що відносно ОСОБА_6 необхідно приймати процесуальне рішення про продовження строку його тримання вартою позбавлено здорового глузду.

Продовження покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних обов`язків,передбачених ст.194 ч.5 КПК України,при звільненні під заставу, можливо за процедурою,визначеною частиною 7 цієї ж статті,за клопотанням прокурора,поданим відповідно до ст.199 КПК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання від прокурора такого клопотання не надходило.

Аналізуючи наведене,суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою,оскільки він вважається таким,до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави,який не скасований.

Керуючись ст. 177,181,183,202,194,314-316,392 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.3,ст.311 ч.2,ст.313 ч.2,ст.317 ч.2 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ст.307 ч.3,ст.311 ч.2,ст.313 ч.2,ст.317 ч.2 КК України

13 вересня 2019 року об 12 годині 00 хвилин

яке відбудеться у залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Справу розглядати судом колегіально,у відкритому судовому засіданні.

Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку,передбаченому ст.135-139 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 -задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів до 03.11.2019 року включно.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Етапувати обвинуваченого ОСОБА_7 з Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для забезпечення його участі в судовому розгляді справи.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» для забезпечення етапування обвинуваченого та начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для забезпечення участі обвинуваченого в судовому розгляді справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню,в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 р.у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України),обвинуваченим ОСОБА_7 ,який тримається під вартою-в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошений 05.09.2019 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3