Провадження № 1-кп/243/179/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі

Головуючого судді ОСОБА_1

За участю:

Секретаря судового засідання ОСОБА_2

Прокурора ОСОБА_3

Обвинуваченої ОСОБА_4

Захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська, кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001391 від 03.07.2018 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2 КК України.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів, мотивуючи його тим, що остання обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, за які у випадку визнання її винною передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, усвідомивши можливість отримання такого кримінального покарання, обвинувачена, при обрані більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду, незаконно впливати на достовірність свідків у кримінальному провадженні, в тому числі оперативного покупця або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні клопотання, обрати відносно себе запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання, підтримав обвинувачену та просив обрати відносно неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Суд зазначає, що суспільний інтерес у справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

Суд, не погоджується з доводами захисту про необхідність заміни запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт.

Так відповідно до КПК України, обвинувачений та його захисник має право звернутися з клопотанням про заміну запобіжного заходу.

В той же час, суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

З матеріалів вбачається, що обвинувачена раніше судима, за вчинення корисних злочинів, їй повідомлено про підозру у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 307 та частиною 2 статті 307 КК України, за які чинним законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років позбавлення волі та на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна, відповідно.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецедентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» 1968 року).

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване стосовно до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

При цьому суд враховує відсутність можливості без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вищевказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_4 свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду, у зв`язку з чим недостатньо застосовувати відносно неї більш м`який запобіжний захід для запобігання цьому ризику, тому суд, з урахуванням положень частини 5 статті 176 КПК України, вважає, що є підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої на строк 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України. Перебування обвинуваченої під вартою не виходить за межі розумного строку.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину встановлюється від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 4 та 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У зв`язку з чим при продовженні у відношенні обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд визначає заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2 102 грн. 00 коп.), що складає 105 100 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального стану обвинуваченої та тяжкості інкримінованих їй кримінальних правопорушень є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27,177-178,183-184,197-199 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001391 від 03.07.2018 року, про продовження відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосування обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 21 червня 2020 року, включно, з триманням в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Донецької області.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту відмовити.

Копії ухвали суду негайно надіслати на адресу Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Донецької області та вручити обвинуваченій.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - заставу у розмірі 105 100 ( сто п`ять тисяч сто ) грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

2) не відлучатися з м. Слов`янська, Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

4) утриматись від спілкування зі свідками по справі.

Попередити, що у разі невиконання даних обов`язків, згідно зі ст.182 ч.8 КПК України, заставодавцем, а також якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом семи суток з дня її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1