ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 211/3097/18
Провадження № 1-кп/210/155/20

"15" січня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з додатками за матеріалами кримінального провадження№0000317 від 16.03.2018 року, відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування, а також при його складанні, дотримані всі вимоги КПК України, підстави для повернення обвинувального акту прокурору чи закриття кримінального провадження, відсутні.

Представники потерпілих - адвокати: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (кожен окремо) підтримали думку прокурора та просили суд призначити обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 до судового розгляду.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_4 адвокати: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен окремо) заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду та звернулись до суду з клопотаннями про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, оскільки він складений з порушеннями.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання своїх захисників.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно положень ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього додатки, суд вважає, що слідчим при складанні та прокурором при затвердженні як обвинувального акту, так і додатків до нього, у тому числі й реєстру, були допущені порушення вимог ст.291 КПК України, виходячи з наступного.

Так, згідно обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , зазначено, що останній вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України, за участю невстановлених слідством осіб.

Однак, в порушення вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить будь-яких відомостей щодо процесуальних рішень, прийнятих відносно вказаних невстановлених осіб, за участю яких було вчинено вказані кримінальні правопорушення, а саме щодо виділення матеріалів в окреме провадження стосовно вказаних осіб.

Зокрема, в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні (як додатку до обвинувального акту), прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень будь-які відомості, про прийняття процесуальних рішень щодо виділення будь-яких матеріалів відносно невстановлених слідством осіб, за участю яких було вчинено вказані кримінальні правопорушення, з кримінального провадження в окреме провадження, відсутні.

Також, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 , після викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, наявне лише посилання на правові кваліфікації кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без зазначення формулювання обвинувачення.

Тобто, з обвинувального акту суду не зрозуміло, чи є наявність на момент складення обвинувального акту, обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України.

Таким чином, з обвинувального акту вбачається, що при його складанні слідчим не було дотримано вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , не містить належним чином сформульованого обвинувачення. При цьому, в ньому відображено сутність повідомлення про підозру, а саме фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наявна лише вказівка на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України. Тобто, в обвинувальному акті слідчий описує фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 та зазначає про те, що останній обвинувачується у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Зокрема, в порушення вимог ст.291 КПК України щодо формулювання обвинувачення, зокрема стосовно вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, кваліфікаційною ознакою якого є вчинення даного правопорушення за попередньою змовою групою осіб, слідчим лише викладено фактичні обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, які він вважає встановленими, та зазначає те, що воно вчинене невстановленими особами за попередньою змовою із ОСОБА_4 , однак в кінці викладених обставин, посилається на те, що у вчиненні даного злочину обвинувачується ОСОБА_4 .

Суд вважає, що в обвинувальному акті від 27 червня 2018 року фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України. Такі відомості, відповідно до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного, а не обвинуваченого.

Вказане порушення в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення, та може послугувати підставою для скасування вироку суду.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не містить формулювання обвинувачення, яке інкримінується йому і від якого він буде захищатись в суді, тому обвинувальний акт слід доповнити формулюванням обвинувачення.
В даному обвинувальному акті містяться викладені лише фактичні обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація відповідних кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, суд зауважує, що повідомлення про підозру, так само як і виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й формулюванням обвинувачення.

Суд звертає увагу прокурора, як сторону обвинувачення, на те, що відповідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення. Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і буде захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч.1 ст.91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічного та неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинуваченого на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження, про що також констатується і в рішеннях: Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року; у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82 (п. 79) від 19.12.1989 року.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, не відповідають національному кримінальному процесуальному Закону України, а також міжнародним правовим актам.

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ст.386 КК України, є безпідставним, оскільки обвинувачення висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті.

Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного акту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18 грудня 1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких, кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Також, суд звертає увагу прокурора на те, що обвинувальний акт та Розділ «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» у реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні (як додатку до обвинувального акту) взагалі не містять відомостей про виділення матеріалів в окреме провадження, зокрема щодо невстановлених слідством осіб (за попередньою змовою з якими, ОСОБА_4 вчинив дані кримінальні правопорушення), що є порушенням вимог кримінально-процесуального законодавство та в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення.

Такі порушення вимог КПК України, на думку суду, є істотними, та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист та спричинити порушення кримінального процесуального закону, завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, тому в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

За наслідками підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про те, що на підставі вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.314 ч.3 п.3, ст.ст. 369, 370-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000317 від 16.03.2018 року, за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ст. 386 КК України, повернути прокурору Криворізької місцевої прокуратури № 1, як такий, який не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 20 січня 2020 року.

Суддя: ОСОБА_1