Справа № 184/2504/18
Номер провадження 1-кп/184/28/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду кримінальне провадження, внесене у ЄРДР за №0000853 від 04.11.2018 року відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Катеринівка Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, має на утриманні неповнолітніх дітей, освіта середня, не працює, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
03 листопада 2018 року приблизно о 10 годині 30 хвилин в м. Покров Дніпропетровської області ОСОБА_3 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував на літньому майданчику кафе «Ідеал», котре розташоване по вул. Соборній, 1-а, де побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_5 , який знаходився у вищезазначеному кафе та розраховувався за своє замовлення. В цей же день та час ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні кафе «Ідеал» по вул. Соборній, 1-а в м. Покров Дніпропетровської області, побачив у ОСОБА_5 наявні у гаманці грошові кошти, після чого у нього з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення грошових коштів ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в той же ж день об 11 годині 00 хвилин дочекався, коли ОСОБА_5 вийшов із приміщення кафе «Ідеал» по вул. Соборній, 1-а в м. Покров Дніпропетровської області та направився по пішохідній алеї дендропарку у напрямку з вул. Соборна до вул. Шатохіна м. Покров Дніпропетровської області. Після чого ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, відкрито, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_5 , котрий також знаходився на вищевказаній пішохідній алеї, та застосовуючи до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, умисно обома руками штовхнув його один раз рукою у праве плече, від чого ОСОБА_5 не втримався на ногах та впав на землю. Після чого ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих спонукань, відкрито викрав з кишені куртки потерпілого ОСОБА_5 гроші в сумі 2700 грн. Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 2700 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, підтвердив обставини вчиненого та пояснив, що він дійсно 03.11.2018 року приблизно о 11 годині 00 хв. штовхнув потерпілого ОСОБА_5 рукою у спину, від чого ОСОБА_5 не втримався на ногах та впав на землю. Після чого він викрав з кишені куртки потерпілого ОСОБА_5 гроші в сумі 2700 грн., якими розпорядився в подальшому на власний розсуд. У вчиненому злочині щиро розкаявся, вказав, що повністю усвідомив протиправність своїх дій та їх негативні наслідки та у подальшому таке не повториться. На даний час перебуває у реабілітаційному центрі «Інтеграції та адаптації ГО «Обирай життя», оскільки бажає змінити спосіб свого життя та позбутися залежності від алкоголю. Цивільний позов визнав у повному обсязі та зобов`язався повернути потерпілому викрадені грошові кошти, при цьому зазначив, що у зв`язку із хворобою (туберкульоз) та перебуванням у зв`язку із цим на стаціонарному лікуванні, відшкодувати потерпілому завдану злочином шкоду раніше не було можливості.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визнавши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого доведена повністю.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття та визнання вини.

Відповідно до ст.67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи відповідно до вимог ст.65 КК України вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога та фтизіатра, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, адже саме це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередить вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи позитивні зміни в особистості обвинуваченого, а саме те, що останній на даний час проходить лікування у реабілітаційному центрі «Інтеграції та адаптації ГО «Обирай життя» з метою зміни способу свого життя та позбавлення від алкогольної залежності, що свідчить про готовність обвинуваченого до самокерованої та право слухняної поведінки та можливість його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, враховуючи наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітніх дітей, яким він допомагає у добровільному порядку, а також зважаючи на думку потерпілого, який просив суд не призначати обвинуваченому реальне покарання, наявність об`єктивних причин, які унеможливлювали відшкодування обвинуваченим завданої потерпілому шкоди, а саме тривале перебування останнього на стаціонарному лікуванні, пом`якшуючі покарання обставини, які встановлені у судовому засіданні, а тому суд вважає за необхідне призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст..75 КК України із покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Даючи оцінку позовним вимогам потерпілого ОСОБА_5 викладених у заявленому цивільному позові, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на наведене, зважаючи на визнання обвинуваченим заявленого цивільного позову у повному обсязі та враховуючи, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

При цьому клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вважає необґрунтованим, оскільки прокурором не доведено наявність підстав для зміни застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, наявність ризиків, які обґрунтовують необхідність такої зміни та доказів, що підтверджують останні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст..75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробувальним терміном, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній у виді особистого зобов`язання.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 2700 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1