Номер провадження: 11-сс/813/1009/20
Номер справи місцевого суду: 496/1683/20 1-кс/496/722/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.05.2020 р. про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000213 від 29.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою в межах кримінального провадження №0000213 від 29.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Усатівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане 13.11.2007 р. на ім`я ОСОБА_8 із застосуванням заборони користування та розпорядження зазначеним свідоцтвом.
Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а також в інтересах встановлення істини по справі необхідне проведення експертного дослідження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, зазначивши, що вона є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України з огляду на таке:

- слідчий суддя розглянув клопотання слідчого за відсутності власника майна ОСОБА_8 , без її належного сповіщення, чим позбавив її права на захист своєї власності, при цьому, вона отримала копію оскаржуваної ухвали поштою лише 28.05.2020 р.;

- майно, на яке просить накласти арешт слідчий, в порушення вимог ст. 98 КПК України, не було визнано речовим доказом;

- в арештованому свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 наявний запис, зокрема, особлива відмітка «кредит «ПРИВАТБАНК», оскільки автомобіль «NISSAN TIIDA», д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний ОСОБА_8 за кредитною угодою в АТ «ПРИВАТБАНК», при цьому, весь процес оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реєстрації та постановки на облік вищезгаданого автомобіля в органах МРЕВ проходив за участі представника банку та представника автомобільного салону «ЮГАВТОМОТОРС», що виключає можливість підробки свідоцтва.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна.

В судове засідання апеляційного суду представник ОСОБА_7 не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, в апеляційній скарзі просив розглядати апеляційну скаргу без його та ОСОБА_8 участі, у зв`язку із чим колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності власника майна та її представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на таке.

Стаття 172 КПК України встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, ч. 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
При цьому, розгляд такого клопотання без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, можливе лише щодо майна, яке не було тимчасово вилученим та якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КПК України, суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.
Проте, всупереч вищевказаним нормам закону, з матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке надійшло до суду 1-ої інстанції 30.04.2020 р., відповідно до вхідного штампу суду (а.с. 1), було розглянуто 05.05.2020 р. (а.с. 14-15), тобто з порушенням встановленого вищевказаною ч. 1 ст. 172 КПК України дводенного строку.
Окрім того, ані власник арештованого в подальшому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_8 , ані її представник не були належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Будь-яких даних щодо необхідності розгляду зазначеного клопотання без виклику власника або її представника для забезпечення арешту майна, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, органом досудового розслідування слідчому судді суду 1-ої інстанції надано не було.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали допустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно без належного повідомлення власника майна ОСОБА_8 або її представника про дату, час та місце проведення розгляду всупереч вищевикладеним вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, що призвело до порушення права на захист останньої та позбавило її можливості надати суду свої обґрунтовані пояснення, що, в свою чергу, є підставою для безумовного скасування ухвали слідчого судді.

Водночас, як вбачається зі змісту клопотання (а.с. 4-6), слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, а саме на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане 13.11.2007 р. на автомобіль «NISSAN TIIDA», д.н.з. НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8 , вилучене в ході проведення огляду місця події 28.04.2020 р. за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Усатове, пров. Урядовий 65 з метою забезпечення його збереження як речового доказу, а також у зв`язку із необхідністю призначення судово-технічної експертизи документу.

При цьому, відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000213 від 29.04.2020 р. (а.с. 7) та інших матеріалів провадження, Усатівським ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із надходженням до відділу поліції 28.04.2020 р. рапорту інспектора СРПП Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 про те, що при перевірці свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.2007 р. на ім`я ОСОБА_8 виявлено відсутність даних про свідоцтво в інформаційній базі НАІС, що може свідчити про підробку документа.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучене в ході проведення огляду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 в зазначеному провадженні відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України для речових доказів, зокрема, як вбачається із матеріалів справи, вищезгадане свідоцтво було видано на автомобіль «NISSAN TIIDA», д.н.з. НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_8 . РЕВ 1-ГО МРВ при УДАІ ГУМВС України в АР Крим 13.11.2007 р. (а.с. 10), в той час як вказане свідоцтво було вилучене 28.04.2020 р. при зупинці вказаного автомобіля в с. Усатово, Біляївського р-ну, Одеської області у зв`язку із порушенням водієм правил дорожнього руху, та, відповідно до рапорту співробітника поліції (а.с. 11), при перевірці свідоцтва «по наявним базам» було встановлено, що автомобіль в них не значиться.

Разом із тим, із матеріалів, доданих до клопотання, неможливо дійти однозначного висновку про те, в яких саме базах даних не міститься інформації щодо вищевказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, незважаючи на зазначення слідчим в клопотанні мети накладення арешту на вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу його збереження як речового доказу та забезпечення можливості проведення експертного дослідження документу, до клопотання не було додано постанови про визнання такого свідоцтва речовим доказом, а також постанови про призначення в провадженні судової експертизи для встановлення справжності документа, враховуючи також те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а саме 29.04.2020 р. (а.с. 7), пройшло майже 2 місяці.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання представника ОСОБА_7 на те, що вищезазначений автомобіль «NISSAN TIIDA», д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію якого було арештовано ухвалою слідчого судді, був придбаний гр. ОСОБА_8 за кредитною угодою в АТ «ПРИВАТБАНК», весь процес оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реєстрації та постановки на облік вищезгаданого автомобіля в органах МРЕВ проходив за участі представника банку.

Окрім того, відповідно до довідки керівника проекту по роботі з документами клієнтів ГО АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_11 від 30.04.2020 р., кредитна угода на придбання вказаного автомобіля «NISSAN TIIDA», д.н.з. НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 14.11.2007 р. закрита 13.07.2011 р.

За викладених вище обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що слідчий суддя залишив поза увагою, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучене та арештоване свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на теперішній часне відповідає критеріям, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто не являється речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні, а також допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, безпідставно розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно без участі власника майна ОСОБА_8 або її представника.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункти 2 та 3 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлюють, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.05.2020 р. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.2007 р. на ім`я ОСОБА_8 в межах кримінального провадження №0000213 від 29.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4