ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/574/20 Справа № 183/516/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001621 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора області ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 23.07.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна.
ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.07.2019 року більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна.
Початок строку покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 04.01.2019 року.
ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання час знаходження під вартою з 04.01.2019 року по 20.11.2019 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню не обирався.
ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог закону.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертизи № 2641-17 від 12.06.2017 року в сумі 340 гривень.
Цим вироком, дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 кваліфіковано як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 01 червня 2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проходили поблизу будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , та в цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на здійснення крадіжки майна з території вказаного домоволодіння. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 01 червня 2017 року, приблизно о 01.10 годині, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , через незачинену вхідну хвіртку, де побачили у дерев`яній господарській будівлі скутер «Honda tact». В цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 через незачинені двері, проникли в середину дерев`яної господарської будівлі, звідки викотили належний ОСОБА_10 транспортний засіб - скутер «Honda tact», тим самим незаконно ним заволоділи. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зі скутером «Honda tact» місце скоєння злочину залишили, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4 170 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області, не заперечуючи доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у скоєнні ними кримінального правопорушення та не оскаржуючи фактичних обставин злочину, просить вирок суду змінити в частині розподілу процесуальних витрат, зазначивши в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави пов`язані з проведенням експертизи №2641-17 від 12.06.2017 року стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по 170 грн. з кожного. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Крім того, згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України, встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнуті ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, ухвалено стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вирок та не визначено розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, лише вказавши у резолютивній частині вироку, про необхідність солідарного стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь держави витрат про проведення експертизи №2641-17 від 12.06.2017 в сумі 340 грн.
Крім того, вказана правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.02.2019. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга першого заступника прокурора області підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність правової кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 289 КК України, у тому числі і міра та розмір призначеного судом покарання в апеляційній скарзі першого заступника прокурора області не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення в частині стягнення процесуальних витрат, суд першої інстанції належним чином не врахував, що солідарне стягнення витрат на проведення експертизи процесуальним законом не передбачене, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до п.п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 373 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судових витрат в сумі 340 гривень за проведення експертизи.
Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Враховуючи рівну участь обох обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з них вартість проведеної у справі експертизи № 2641-17 від 12.06.2017 року в рівних частках по 170 гривень з кожного, а тому в цій частині вирок суду підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України змінити.
Стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судові витрати за проведення експертизи № 2641-17 від 12.06.2017 року на користь держави, по 170 гривень з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4