ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
слідчого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно,-
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки DAF RO реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки IVECO д.н.з. НОМЕР_2 , ключі від вказаних трансопртних засобів, свідоцтва про їх реєстрацію, НОМЕР_3 та №ж06 від 28 лютого 2020 року, а також на піщано-гравійну суміш, що знаходилась у кузовах вказаних автомобілів.

В апеляційній скарзі прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 , просить ухвалу слідчого судді скасувати і винести нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки DAF RO реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки IVECO д.н.з. НОМЕР_2 , ключі від вказаних транспортних засобів, свідоцтва про їх реєстрацію, НОМЕР_3 та №ж06 від 28 лютого 2020 року, а також на піщано-гравійну суміш, що знаходилась у кузовах вказаних автомобілів.
Провадження № 11-сс/822/64/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст. 240 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .
Посилається на те, що постановою слідчого від 28 лютого 2020 року, вищевказане майно визнано речовими доказами.

Крім цього, вказує на те, що слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував всіх обставин справи, які мають суттєве значення та підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що слідчим суддею не враховано того факту, що слідчим було дотримано вимоги щодо строку звернення із клопотанням, а у самому клопотанні доведено необхідність накладення арешту на вказане майно.

Зазначає, що на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що виявлене та вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим виникає потреба у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно може використовуватись, як докази вчинення кримінального правопорушення, для проведення ряду відповідних судових експертиз та з метою запобігання можливості їх приховування, псування та знищення.

Вважає, ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 березня 2020 року такою, що не відповідає засадам законності, обґрунтованості, вмотивованості та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення слідчого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до матеріалів клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000225 від 28 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, цього ж числа працівниками УПП в Чернівецькій області зупинено автомобіль марки «DAF» RO реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов якого наповнений піщано-гравійною сумішшю під керуванням ОСОБА_8 та автомобіль марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_2 , кузов якого наповнений піщано-гравійною сумішшю під керуванням ОСОБА_9 без документів на видобуток та транспортування, чим порушили встановлені правила охорони надр.

В ході проведеного огляду місця події 28 лютого 2020 року по вул. Миру, 14 в м. Чернівці було вилучено транспортний засіб «DAF» RO реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов якого наповнений піщано-гравійною сумішшю під керуванням ОСОБА_8 та автомобіль марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_2 , кузов якого наповнений піщано-гравійною сумішшю під керуванням ОСОБА_9 , товарно-транспортні накладні від 28 лютого 2020 року №ж04 та №ж06, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_10 № НОМЕР_4 .

Постановою слідчого ОСОБА_6 від 28 лютого 2020 року вилучені транспортні засоби та гравійно-піщану суміш визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.п. 8).

Згідно рапорту слідчого встановлено, що два водії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали сумнівні товаро-транспортні накладні, однак інших документів, які б надавали дозвіл на видобуток та перевезення гравійно-піщаної суміші не надали.

Враховуючи вищевикладене та оцінивши обставини, встановлені дослідженими письмовими документами, колегія суддів вважає, що вилучені транспортні засоби відповідають критеріям, визначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому згідно вимог ст.ст. 84, 98 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що вказані транспортні засоби є доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому Кримінально процесуальним кодексом України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 Кримінально процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що вилучені транспортні засоби є речовими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку про достатність підстав вважати, що в разі ненакладення арешту вказані транспортні засоби можуть бути відчужені їх власниками чи ТзОВ «Родничок», який надавав вказівки щодо видобудку піщано-гравійної суміші.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прокурором доведено, як наявність одного із ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, так і необхідність арешту тимчасово вилученого майна.

При цьому, на думку колегії суддів, прокурором не доведено належними доказами наявності, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, ризиків щодо приховання, пошкодження, псування, знищення або перетворення, вилучених транспортних засобів.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З пояснень водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які містяться в клопотанні слідчого, вбачається, що вони неофіційно працюють водіями на ТзОВ «Родничок», за адресою: с. Бояни, Новоселицького району Чернівецької області. Вказали, що в їхні основні обов`язки входить перевезення речей, товарів, в тому числі і гравійно-піщаної суміші, а 28 лютого 2020 року отримали розпорядження від ОСОБА_11 загрузитись гравійно-піщаною сумішшю неподалік ТзОВ «Родничок» та вивезти її в м. Чернівці на вул. Миколаївську.

Разом з тим, ОСОБА_8 зазначив, що документів на користування та пересування автомобілем марки «DAF» RO реєстраційний номер НОМЕР_1 в нього немає.

Оцінюючи зазначені показання свідків у сукупності з іншими дослідженими письмовими документами, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для арешту вилученого майна та встановлена можливість використання даного майна, як доказів у кримінальному провадженні.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке наявне в матеріалах справи, фактичним власником вантажного автомобіля марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_10 (а.п. 9)

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять жодних договорів щодо здійснення підприємницької діяльності між ТзОВ «Родничок» та іншими особами, а вказані транспортні засоби не належать ТзОВ «Родничок» безпосередньо.

З огляду на викладене, з метою збереження речових доказів, апеляційний суд вважає за необхідне накласти арешт на автомобіль марки «DAF» RO реєстраційний номер НОМЕР_1 , володільця якого не встановлено шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

На автомобіль марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_2 із свідоцтвом про реєстрацію машини, власником якого є ОСОБА_10 , накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження без позбавлення права на користування.

Накласти арешт на вилучену гравійно-піщану суміш шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309, ч. 2 ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справі про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 березня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, яке було вилучено 28 лютого 2020 року під час огляду місця події, а саме на: автомобіль марки «DAF» RO реєстраційний номер НОМЕР_1 , володільця якого не встановлено шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування; на автомобіль марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_2 із свідоцтвом про реєстрацію машини, власником якого є ОСОБА_10 накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження без позбавлення права на користування; на вилучену гравійно-піщану суміш накласти арешт шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_3

[підпис]ОСОБА_2

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_1 (посада) (підпис) (ПІБ)

13.03.2020 року
(дата засвідчення) копії