П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року
м. Київ

справа № 431/2337/17

провадження № 51-7483 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року стосовно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення: з 27 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21 червня 2017 року по день постановлення вироку - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 26 квітня 2017 року приблизно о 18.25, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу гаражів на вул. Луганській та кварталу Ватутіна у м. Старобільську Луганської області, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито заволодів майном неповнолітньої ОСОБА_8 - грошовими коштами в сумі 300 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що його дії кваліфіковано неправильно, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а матеріали провадження не містять достатніх доказів його винуватості. Зазначає про те, що суди в порушення положень ч. 1 ст. 88 КПК України безпідставно врахували його попередню судимість. Вказує на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, що призвело до погіршення його становища.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання щодо його безпідставного засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Проте зазначені доводи ОСОБА_7 . Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, висновку експерта.
Зокрема, з висновку судово-медичної експертизи від 27 квітня 2017 року № 111 вбачається, що потерпілій ОСОБА_8 тупим твердим предметом було завдано легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 186 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, підстав для перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 186 КК України, про що просила сторона захисту під час касаційного перегляду, Суд не знаходить.
Так само не встановлено підстав і для перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 186 на ст. 356 КК України, засуджений для цього не навів у касаційній скарзі жодного обґрунтування.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України та діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, наявність обставини, що пом`якшує покарання відшкодування завданих збитків, а також дані про його особу, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, тобто суд дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.
При цьому дані про незняту судимість ОСОБА_7 враховано при призначенні покарання для визначення наявності рецидиву злочинів. Порушень ст. 88 КПК України Судом не встановлено.
Крім того, доводи захисника ОСОБА_11 щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, аналогічні наведеним у касаційній скарзі засудженого, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу сторони захисту на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Не заслуговують на увагу й доводи засудженого, висловлені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року, залишеною без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року, у строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 27 квітня 2017 року по 19 квітня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, засуджений в цій частині свої доводи касаційної скарги під час касаційного перегляду не підтримав.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував засуджений, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Старобільського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року стосовно нього без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3