Категорія:ч.1 ст.126 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, заміжня, з вищою освітою, приватний підприємець, обвинувачується в тому, що вона 30 липня 2018 року близько 15:30 год., знаходячись біля будівлі прокуратури Волинської області, що по вул. Винниченка, 15 в м. Луцьку, діючи з прямим умислом, на ґрунті попередньо раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із потерпілою ОСОБА_10 , керуючись метою заподіяння фізичного болю іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, взявши потерпілу ОСОБА_10 за волосся, яке було зв`язано в косу на потиличній частині голови, шляхом використання сили, спрямувала голову останньої об своє праве коліно, тим самим нанісши удар, що завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .
Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України, як протиправні дії, що виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.126 КК України закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Цивільний позов представника потерпілої про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішення суду мотивоване тим, що потерпіла ОСОБА_10 неодноразово будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду кримінального провадження в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що неявка потерпілої ОСОБА_10 в судове засідання без поважних причин в даному кримінальному провадженню із приватною формою обвинувачення прирівнюється до її відмови від підтримання обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за клопотанням прокурора на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Вказав місцевий суд і про те, що оскільки кримінальне провадження закривається за відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення в суді, то заявлений цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням представник потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує про те, що потерпіла не відмовлялась від підтримання обвинувачення, а тому дане кримінальне провадження не може бути закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України. В цьому кримінальному провадженні обвинувачення в суді підтримується і прокурором. Потерпіла може набути статусу повноцінного приватного обвинувача лише у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення і, при цьому висловлення потерпілою згоди на підтримання обвинувачення в суді. Прокурор не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення в суді у даному кримінальному провадженні. А тому вважає, що сам по собі факт повторного неприбуття потерпілої в судове засідання не може вважатись достатньою підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення в суді.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, пояснення представника потерпілої, який просив задовольнити скаргу та не заперечував щодо розгляду скарги у відсутність його довірителя, позицію прокурора, обвинувачену та її захисника, які вважали апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржуване судове рішення - цілком законним, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону під час розгляду кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, яке відповідно до положень ст.477 КПК України здійснюється у формі приватного обвинувачення. Потерпілою у даному кримінальному провадженні являється ОСОБА_10 .

Як в кримінальному провадженні з державною формою обвинувачення, так і у кримінальному провадженні із приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені ст.ст.56, 57 КПК України. Зокрема, окрім іншого, потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, а також зобов`язаний прибувати за викликом суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також причини неможливості прибуття.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.340 КПК України у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді. Якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду. Потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.

Згідно із ч.6 ст.340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

З аналізу вищенаведених положень закону вбачається, що наслідки, передбачені ч.6 ст.340 КПК України, для потерпілого, який повторно не прибув в судове засідання без поважних причин, можуть наступити лише після настання обставин, передбачених у частинах 2 і 3 цієї статті, тобто у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді та, якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді і головуючий надав йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду.

Пунктом 7 ч.1 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції послався на положення п.7 ч.1 ст.284 та ст.477 КПК України.
З оскаржуваного судового рішення вбачається, що прокурор не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення, а лише в ході розгляду провадження заявив усне клопотання про закриття кримінального провадження з посиланням на відмову потерпілої ОСОБА_10 від підтримання обвинувачення, оскільки вона протягом тривалого часу не прибуває в судове засідання.

Дійсно, як вбачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_10 не брала участь в декількох підряд останніх судових засіданнях у зв`язку з її неявкою. Проте, враховуючи вищевказані процесуальні норми закону, її неявка на думку колегії суддів, не може розцінюватись як відмова потерпілого від підтримання обвинувачення, яке підтримує прокурор, незважаючи на його форму (державне чи приватне).

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.126 КК України з підстав, передбачених ч.6 ст.340 КПК України є незаконним, оскільки прокурор не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення, а потерпіла ОСОБА_10 не надавала згоду на його підтримання в суді, а тому місцевий суд під час розгляду даного кримінального провадження допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст.412 КПК України, що згідно із положеннями п.3 ч.1 ст.409 та п.3 ч.1 ст.415 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 про незаконність та безпідставність закриття кримінального провадження є обґрунтованими і такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому скарга підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року, якою кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.126 КК України закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді