Справа № 573/717/20
Номер провадження 1-кп/573/124/20
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
26 травня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сум, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,
в с т а н о в и в :
17 квітня 2020 року близько 8:00 години ОСОБА_4 йдучи на роботу проходив по пров. Крамарівському, у м. Ворожба, Білопільського району, де помітив біля будинку №1 автомобіль ВАЗ 2110, реєстр. номер НОМЕР_1 , сірого кольору, яким користується ОСОБА_5 , в якому були відчинені праві передні дверцята. У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел на крадіжку майна, яке могло знаходитися в салоні автомобіля.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_4 підійшов до автомобіля та через відчинені дверці заглянув до салону автомобіля, де на панелі приборів помітив паспорт громадянина України, кредитну картку «Raiffaisen bank aval» № НОМЕР_2 і грошові кошти в сумі 300 грн., які він поклав до кишені та зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів; за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння паспортом.

26 травня 2020 року відповідно до ст. 471 КПК України між потерпілою ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 була укладена угода про примирення, згідно з якою останні дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України. Останній зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження, виявленні та припиненні інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 і потерпіла ОСОБА_5 просили затвердити угоду про примирення.

Прокурор ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, не заперечував проти затвердження угоди про примирення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить висновку, що угода підлягає затвердженню.

З огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 314, п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, які, згідно зі ст. 12 КК України, є злочинами середньої та невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Потерпіла також цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З урахуванням особи обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий, обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

Згідно з вимогами ст. 100 КПК України речові докази: паспорт на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , банківську картку «Raiffaisen bank aval» № НОМЕР_2 , які зберігаються в ОСОБА_5 , залишити останній як власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 370, 374, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду від 26 травня 2020 року про примирення, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 і потерпілою ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Речові докази: паспорт на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , банківську картку «Raiffaisen bank aval» № НОМЕР_2 , які зберігаються в ОСОБА_5 , залишити останній.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя