У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання слідчого 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області молодшого лейтенанта ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000107, погоджене прокурором, про застосування відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною середньою незакінченою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, вважається не судимим, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.305 КК України, -

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих матеріалів вбачається, що громадянин України ОСОБА_5 , повертаючись після роботи з Чеської Республіки на автомобілі марки «BMW 550 I» з реєстраційним номером Чеської Республіки « НОМЕР_1 », перебуваючи на території Чеської Республіки, маючи в своєму розпорядженні наркотичний засіб «канабіс», загальною вагою 17,432 г., який він придбав у невстановлений досудовим слідством час та місці, але не пізніше 29.11.2019, для власного вживання, будучи обізнаним з порядком проходження митного та прикордонного контролів та забороною переміщення через митний кордон України наркотичних засобів, вирішив його незаконно, з приховуванням від митного контролю, перемістити через митний кордон України.

З цією метою, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність власних дій, з метою недопущення виявлення вищевказаного наркотичного засобу інспекторами митниці та прикордонної служби під час митного контролю, помістив наркотичну речовину у пластмасову баночку з під ліків з надписом «АПО ОМЕ 20», яку помістив у нагрудну сумочку, яка постійно перебувала при ньому, що унеможливлювало виявлення вище зазначеної пластмасової баночки з надписом «АПО ОМЕ 20» у якій знаходилась наркотична речовина, під час митного контролю.

В подальшому, ОСОБА_5 , 30.11.2019 о 09 годині 30 хвилин, прибув на автомобілі марки «BMW 550 I» з реєстраційним номером Чеської Республіки « НОМЕР_1 », на митний пост «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, який розташований у Берегівському районі, Закарпатської області, через який намагався незаконно з приховуванням від митного контролю перемістити наявний у нього вищевказаний наркотичний засіб.

Надалі в ході митного контролю, ОСОБА_5 , запропонували пред`явити вміст нагрудної сумочки, де серед особистих речей виявлено пластмасову баночку з під ліків з написом «АПО ОМЕ 20». На питання працівника митниці, що знаходиться в баночці ОСОБА_5 відповів, що у ній знаходяться ліки для його сестри тим самим приховавши дану наркотичну речовину від працівників митниці. В подальшому працівники митниці запропонували ОСОБА_5 , відкрити баночку з надписом «АПО ОМЕ 20» де в подальшому виявлено наркотичну речовину.

У відповідності до протоколу медичного освідчення № 694 від 01.12.2019 громадянин ОСОБА_5 на момент вчинення злочину перебував в стані сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів, що підтверджується проведеним тестом біологічної рідини (сечі) останнього, який дав позитивний результат.

Згідно висновку експерта НДЕКЦ МВС України в Закарпатській області за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № 6/693 від 11.12.2019 року - виявлена в ході митного контролю 30.11.2019 у громадянина ОСОБА_5 речовина, рослинного походження, зеленого кольору - є канабісом, загальною вагою в перерахунку на суху речовину 17, 432 г.

Згідно Таблиці І Списку N 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 р. - канабіс відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено.

Викладені обставини дають підстави обґрунтовано підозрювати - ОСОБА_5 , в умисному, вчиненні контрабанди особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, а саме, його переміщення через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 305 КК України..

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України, складено 24.01.2020 та цього ж дня вручено ОСОБА_5 .

Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, підтверджується показами самого ОСОБА_5 , а також показами свідків, протоколами інших слідчих дій, наявними в матеріалах провадження документами, та іншими фактичними даними зібраними в ході досудового слідства.

Санкція ч. 2 ст. 305 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 10 років, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме знаходячись на волі, ОСОБА_5 зможе використовуючи свої зв`язки координувати дії з особами, які мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Клопотання слідчого обґрунтоване вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_5 умисного тяжкого злочину, оскільки санкція статті 305 ч.2 КК України, що йому інкримінується, передбачає позбавлення волі на строк до 10 років, та тим, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою перешкоджання слідству у встановленні вищевказаних обставин, уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому з метою запобігання вчинення підозрюваним будь-яку з описаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме: обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю визначення застави в сумі не менше 153 680 грн.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, та обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, ОСОБА_5 має постійне місце проживання, подія мала місце 30.11.2019 р. і з того часу ОСОБА_5 не ухилявся від органу досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжкого і за яке йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

24.01.2020 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: витягом з ЄРДР №0000107 від 30.11.2019 року; показами самого ОСОБА_5 , а також показами свідків, протоколами інших слідчих дій, наявними в матеріалах провадження документами, протоколом медичного освідчення №694 від 01.12.2019р., висновком експерта НДЕКУ МВС України в Закарпатській області №6/693 від 11.12.2019р. та іншими фактичними даними зібраними в ході досудового слідства.

Проте, підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення дії щодо знищення речових доказів та інших речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливу на свідків, які дають викривальні покази, перешкоджання встановленню інших осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення та свідків даної події, чи іншим способом перешкоджання кримінальному провадженню, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, як слідує з матеріалів справи, подія злочину мала місце 30.11.2019 р., ОСОБА_5 було оголошено підозру 24.01.2020 року, і з того часу ОСОБА_5 не намагався ухилитися від органу досудового слідства чи вчинити інші дії спрямовані на перешкоджання здійсненню досудового розслідування. Даних щодо ухилення та перешкоджання, або впливу на свідків з боку ОСОБА_5 не зміг надати суду ні прокурор, ні слідчий в судовому засіданні.

В судовому засіданні слідчий повідомив суду, що ОСОБА_5 викликався ним для здійснення слідчої дії, однак останній на виклик не з`явився, при цьому повідомивши слідчого, що з`явитися не має змоги за станом здоров`я. На повторний виклик слідчого, ОСОБА_5 з`явився та дав визнавальні показання з приводу обставин вчиненого ним злочину.

Інших даних які б стверджували те, що ОСОБА_8 перешкоджає чи ухиляється від слідства відсутні.

Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 сприяє слідству даючи визнавальні показання, є молодим за віком, має постійне місце проживання, вважається не судимим.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який вважається таким, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діянь, в яких підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, за яке йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; без дозволу слідчого, прокурора, суду не відлучатися за межі місця проживання; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.305 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною середньою незакінченою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, вважається не судимим, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.305 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням засобу електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- без дозволу слідчого, прокурора, суду не відлучатися за межі місця проживання;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1