Справа № 289/1905/19
Номер провадження 1-кп/289/10/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000513 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лутівка Радомишльського району Житомирської області, громадянки України, освіта середня, не одруженої, не працюючої, тимчасово проживаючої в Центрі обліку бездомних осіб за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24.10.2019 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 проникла до кімнати АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , звідки таємно викрала належну ОСОБА_7 жіночу сумочку, вартістю 167,50 грн., в якій знаходились грошові кошти в розмірі 900,00 грн., мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 4A 2/16 GB», вартістю 1330,00 грн., та захисний чохол до нього, вартістю 50,67 грн., мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «MI 9T 6/64 GlacierBlue», вартістю 7504,68 грн., та захисний чохол до нього, вартістю 90,25 грн. Викраденими речами ОСОБА_4 в подальшому розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 9143,10 грн.

Обвинувачена ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину винною себе визнала повністю і підтвердила факт вчинення злочину при викладених вище обставинах. Пояснила, що повернула потерпілій всі викрадені речі, окрім грошей 900,00 грн., які витратила на власні потреби. Не має можливості повернути ці гроші, так як втратила паспорт, що перешкоджає їй працевлаштуватися, тому заробляє на життя тимчасовими підробітками, власного житла не має. Щиро кається у вчиненому, просить суд її суворо не карати.

Потерпіла в ОСОБА_7 про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та обрати покарання у виді громадських робіт максимальним строком (а.с.51).

Переконавшись у тому, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в інкримінованому їй органом досудового розслідування злочині, обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих особу останньої обставин.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Згідно ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що вона: раніше не судима; не має житла та офіційних джерел для існування, що і спонукало її до вчинення корисливого злочину; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; на утриманні нікого не має, хоча являється матір`ю чотирьох малолітніх дітей, щодо яких в 2015 році позбавлена батьківських прав; згідно досудової доповіді, обвинувачена ОСОБА_4 характеризується як спокійна та врівноважена людина, раніше зловживала алкогольними напоями, в даний час не вживає ні алкогольних напоїв, ні наркотичних речовин, не має знайомих з антисоціальною поведінкою, не має власного житла, має деякі плани на майбутнє, але не знає, яким чином їх реалізувати. Оцінка ризику вчинення повторного правопорушення та оцінка ризику небезпеки для суспільства визначена середня, орган пробації вважає, що остання не становить загрози для суспільства.

В суді ОСОБА_4 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала та розповіла деталі його вчинення, що свідчить про надання допомоги суду у встановленні обставин справи, активно сприяла розкриттю злочину і під час досудового розслідування і в суді, щиро розкаялася, частково усунула завдану потерпілій шкоду, вчинила злочин перебуваючи в складних життєвих умовах, що на підставі ст. 66 КК України визнається пом`якшуючими покарання обставинами.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Частиною 1 статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Враховуючи також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд за стійким внутрішнім переконанням знаходить, що ступінь тяжкості злочину за ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням майнового стану ОСОБА_4 , її віку, істотно знижена зазначеними пом`якшуючими покарання обставинами, на підставі чого в силу ст. 65 КК України необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі, визначивши його строк згідно з ч. 1 ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
"Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02.11.2004 N 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим... Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права..."
Діяння, вчинене обвинуваченою ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжких злочинів та являється дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Також, вирішуючи питання щодо виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує її критичне ставлення до вчиненого і щире каяття, те, що вона до кримінальної відповідальності притягується вперше, перебуваючи при цьому в складних життєвих умовах, відсутність тяжких наслідків - всі ці конкретні обставини знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, при цьому потерпіла не наполягає на суворому покаранні, а тому суд доходить висновку про доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням статей 69,75 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Речовими доказами суд розпоряджається згідно вимог ст. 100 КПК України.

Понесені по провадженню судові витрати суд вважає за необхідне відшкодувати за рахунок обвинуваченої. Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України, ч. 3 ст. 185 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по кримінальному провадженню: жіночу сумочку, мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 4A 2/16 GB» та захисний чохол до нього, мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «MI 9T 6/64 GlacierBlue» та захисний чохол до нього, передані для зберігання потерпілій залишити власнику; DVD-R диск марки Verdatim залишити в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 1884,12 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1