Ухвала
Іменем України
21 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 602/181/18

провадження № 51-5774 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року відносно нього,
встановив:
Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначену за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року і за сукупністю вироків ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Вирішено питання про долю речових доказів.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду, 12 січня 2018 року приблизно о 21 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , проходячи разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по вулиці Привокзальна в місті Ланівці Тернопільської області, підійшов до автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , в якому на водійському сидінні сидів ОСОБА_7 та з метою відкритого заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, за допомогою невстановленого слідством предмета, розбив ліве бокове скло і, просунувши руку через отвір, відкрив із середини водійські двері та почав вимагати у ОСОБА_7 грошові кошти. Після того як почув відмову останнього, наніс йому ряд ударів кулаками по голові та обличчю, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкірних крововиливів ділянки лівої брови, внутрішньо-шкірного крововиливу перенісся зліва, садна спинки носа, синця повіки правого ока та синця і забиття м`яких тканин лівого ока.
Після цього, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_4 відкрито викрав мобільний телефон марки «Nokia 6300» вартістю 214,67 гривень із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 гривень, пляшку коньяку «Грінвіч» об`ємом 0,5 л вартістю 140 гривень та грошові кошти в сумі 1148 гривень, які належали ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1527,67 гривень.
За змістом касаційної скарги засуджений, не погоджується із судовими рішеннями відносно нього, просить скасувати їх та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначає про те, що апеляційний суд не розглянув усі доводи, які він виклав в апеляційній скарзі.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Закріпленими у ч.ч. 1, 2 ст. 438 КПК положеннями визначено підстави для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, зокрема такими є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з вироку, суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, оціненими відповідно до ст. 94 КПК, встановив вину ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 вину не визнав та заперечив факт заволодіння майном ОСОБА_7 .
На спростування позиції ОСОБА_4 , суд у вироку послався на показання: потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив про обставини відкритого заволодіння його майном, яке сталося 12 січня 2018 року в період між 21 год та 22 год у м. Ланівці Тернопільської області; допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які розповіли про обставин вчинення ОСОБА_4 злочинних дій відносно ОСОБА_7 .
Крім того вина засудженого також підтверджується даними заяви ОСОБА_7 про заволодіння його майном, даними протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз, інших доказів у справі, зокрема: протоколу огляду місця події від 13 січня 2018 року, протоколу огляду автомобіля від 13 січня 2019 року; протоколу огляду двох фрагментів автомобільного скла; протоколом огляду мобільного телефону марки «Кокіа 6300»; протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 03 лютого 2018 року; протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 03 лютого 2018 року; довідок, виданих СПД ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_12 ; висновків судово-медичних експертиз № 86 від 16 січня 2018 року, № 29 від 19 січня 2018 року, № 33 від 08 лютого 2018 року; № 32 від 08 лютого 2018 року; висновку судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-75/18 від 02 лютого 2018 року; висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/71/18 від 23 січня 2018 року.
Як вбачається з ухвали апеляційного суду, за результатами перевірки матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд обґрунтовано відкинув доводи скарги засудженого, в тому числі про невизнання ним своєї винуватості, про наявність суперечностей у показаннях свідків; відсутність у ОСОБА_4 на руках під час судово-медичного обстеження будь-яких ушкоджень, зазначивши, що рішення про засудження ОСОБА_4 є законним і ухвалене на підставі встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин справи.
Тернопільський апеляційний суд розглянув доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , аналогічні доводам його касаційної скарги і, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, надав докладні відповіді на ці доводи в своїй ухвалі від 09 жовтня 2019 року. Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК

При призначенні ОСОБА_4 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, конкретні обставини справи, поведінку ОСОБА_4 в минулому. Рішення місцевого суду про призначення виду та розміру покарання мотивовано згідно з вимогами ст. 65 КК.
Таким чином, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі засудженим не наведено доводів, які б свідчили, що в цьому провадженні були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З наведених ОСОБА_4 у касаційній скарзі мотивів та долучених до неї копій судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, а тому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року відносно нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3