ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 648/1994/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/465/20 Доповідач: ОСОБА_2 УХВАЛА
13 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Піски Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п7 ч.2 ст. 115 КК України,
продовжено строк тримання під вартою до 29 березня 2020 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 29 березня 2020 року.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, обвинувачений подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати більш м`який вид запобіжного заходу.
Наголошує, що розгляд клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно нього проведено формально, оскільки прокурором не доведено, що заявлені ризики не припинили існувати, а обмеження свободи є порушення його конституційних прав.
Зазначає, що у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, потребує постійного, належного медичного догляду, які не можливо надати в умовах слідчого ізолятора.
Крім того, наголошує, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не вчиняв.
В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор наголошує, що зазначені в клопотанні ризики не припинили існувати, а тому існує необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила залишити оскаржувану ухвалу без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходив із того, що ризики, які мали місце, як при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , так і до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для відмови в продовженні строку запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Твердження апеляційної скарги обвинуваченого про неодноразовість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не приймаються до уваги та не свідчать про наявність правових підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.
Вказівки апелянта про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є припущеннями та фактично зводяться до незгоди із прийнятим рішенням. Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 , хоч і є особою, яка в силу ст. 89 КК України є такою, що не має судимості, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності, і обвинувачується у вчиненні замаху на особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я, за яке законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, не працевлаштований та не одружений, тобто відсутні відомості про наявність у особи міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку, що достовірно свідчить про наявність ризиків вчинення особою інших злочинів, негативного впливу на потерпілих з підстав загрози покарання у виді позбавлення волі в разі визнання його винуватим, можливість переховування від органів досудового розслідування та суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або відмови в його застосуванні.
Також колегія судді враховує суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , що був направлений на позбавлення життя іншої особи.
Крім того, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність надання медичної допомоги та неможливість надання останньої в умовах слідчого ізолятора, не підтверджуються матеріалами провадження, а відтак не заслуговують на увагу.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими. Доводи апелянта не спростовують встановлене та фактично зведені до незгоди з прийнятим рішенням про продовження строку дії запобіжного заходу.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 до суду не надано.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: