Справа №463/1751/18
Провадження №1-кп/463/79/20
В И Р О К
іменем України

27 лютого 2020 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника ОСОБА_5

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000852 від 27 березня 2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимий, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки та умовно-достроково звільнений від відбуття покарання 10.07.2017 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2017 із невідбутим терміном 1 рік 1 місяць 24 дні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_6 27 березня 2018 року о 00 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Левицького, 112, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, підійшовши до потерпілого ОСОБА_7 та попросивши сказати котра година, вихопив із рук останнього мобільний телефон марки «I Phone» модель «7» (IMEI: НОМЕР_1 ) чорного кольору, матовий, вартістю 15 800 грн., який був у силіконовому чохлі чорного кольору із сірими вставкам по обидва боки, вартістю 400 грн., на екрані якого знаходилось захисне скло вартістю 700 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» із абонентським номером НОМЕР_2 вартістю 50 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 200 грн., загальною вартістю 17 150 грн., відкрито заволодівши чужим майном потерпілого, після чого з місця події втік.

Таким чином ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Обвинувачений вину у скоєному злочині визнав частково. Пояснив, що дійсно в той вечір познайомився із потерпілим і разом з ним та двома його товаришами вживали спиртні напої по вул. Левицького. Товариші потерпілого стояли на деякій відстані від них та відмовились пити з ними. Він з потерпілим випили дві-три пляшки горілки, були добре випивші. Біля другої години він попросив потерпілого дати телефон, щоб здійснити дзвінок. Потерпілий розблокував телефон і передав його. Взявши телефон в руки, він розвернувся і пішов вверх по вулиці, а потім - в напрямку центру. Він не чув, щоб потерпілий кричав йому, а також як за ним бігли його знайомі. Коли він проходив по вулиці Фредра у м. Львові, до нього підбігли працівники поліції, кричали де телефон, він злякався і викинув телефон під машину. Пояснив, що умислу на відкрите заволодіння майном не мав.

Не зважаючи на те, що обвинувачений визнав вину частково, суд вважає що його вина доведена наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що познайомився з обвинуваченим випадково на вулиці, вони розговорились та вирішили вжити спиртні напої. Біля 22 години вони йшли по вул. Мечникова у м. Львові та шукали магазин, де можна купити спирте. Йому зателефонували його друзі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і згодом приєднались до них. Всі пішли в напрямку вулиці Зеленої і на перехресті вулиці К.Левицького та Студентів знайшли магазин, де продавали спиртне. Він із обвинуваченим взяли чвертку горілки і розпивали, а хлопці відмовились і стояли на деякій відстані. Потім вони ще придбали спритне і приблизно до 01:00 години його розпивали. В один із моментів обвинувачений запитався котра година і він вийняв свій мобільний телефон «I Phone 7» із кишені, підняв на рівні грудей щоб подивитись. Але обвинувачений двома руками вихопив його, сказав сам подивиться. Він в цей час відволік погляд в сторону, щоб долити спиртне і коли повернувся до обвинуваченого того на місці не було, він швидкими кроками з мобільним телефоном відходив із місця події. Він крикнув «Стій», однак обвинувачений не зупинився та зник за кіоском. На крик до нього підбігли його знайомі, він повідомив що немає телефона і хлопці побігли його шукати, але обвинуваченого не знайшли. Вони викликали поліцію. За допомогою програми на телефоні знайомого вони почали відслідковувати місцезнаходження телефону. ОСОБА_10 сів в автомобіль до працівників поліції і вони почали шукати телефон за допомогою програми. Через деякий час вони дізнались, що обвинуваченого затримали на вул. Фредра у м. Львові. Вартість телефона становить 15 800 грн. Разом з телефоном викрадено чохол, захисне скло, сім-картку та кошти на рахунку, загальна сума збитків становить 17 150 грн. На даний час телефон йому повернуто, претензій до обвинуваченого немає.

Показами свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що на вул. Мечникова у м. Львові зустріли потерпілого, який познайомив їх із обвинуваченим. Всі пішли в напрямку вул. Левицького, оскільки хлопці хотіли випити. Вони зупинились на перехресті вул. Мечникова та вул. Левицького. Він з ОСОБА_12 стояли осторонь, а потерпілий та обвинувачений взяли горілку і розпивали. Оскільки потерпілий був випивший, вони не хотіли залишати його самого. Пізно вночі вони почули крик потерпілого, коли підбігли обвинуваченого не було. ОСОБА_13 повідомив, що телефону нема. Вони з ОСОБА_8 побігли в різні сторони шукати обвинуваченого, проте не знайшли. Згодом викликали працівників поліції. За допомогою його телефону вони почали відслідковувати телефон, сівши в автомобіль поліції. Програма показала, що телефон перебуває в центрі і коли їхали по вул. Фредра він побачив обвинуваченого, повідомив працівників поліції, вони вискочили з авто. Побачивши їх, обвинувачений прискорив рух, а потім викинув телефон. Обвинуваченого було затримано, а телефон вилучено.

Показами свідка ОСОБА_14 , який також повідомив, що на перехресті вул. Левицького та Мечникова обвинувачений та потерпілий розпивали спритні напої, а він разом з ОСОБА_15 стояли недалеко від них. Він почув, що потерпілий крикнув стій і вони з ОСОБА_9 підбігли до потерпілого. В цей час обвинувачений відходив в сторону вулиці Погулянка. Коли підбігли до потерпілого, останній сказав, що не має телефону і вони з ОСОБА_9 пішли його шукати. Через деякий час вони повернулись та викликали поліцію. Коли поліція прибула, ОСОБА_16 сів в авто і поїхав шукати телефон за допомогою програми. Згодом зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що телефон знайшли і затримали особу.

Показам свідка ОСОБА_17 , який є працівником поліції, який повідомив що разом із ОСОБА_18 в складі екіпажу прибули по виклику на вулицю Левицького у м. Львові. Їх зустріли три хлопці, один з них потерпілий, був в стані алкогольного сп`яніння. Хлопці повідомили, що останній вживав алкогольні напої із обвинуваченим. Він взяв телефон потерпілого і зник з місця події. За допомогою програми на мобільному телефоні і одного із хлопців вони визначили місце перебування телефону. Взяли одного із них і поїхали на вул. Зелену, потім Тарнавського, ОСОБА_19 , коли проїжджали по вул. Фредра свідок впізнав обвинуваченого, саме в цьому місці програма вказувала на місцезнаходження телефону потерпілого. Вони з різних сторін підбігли до обвинуваченого. його було затримано, а телефон вилучено.

Аналогічними показам свідка ОСОБА_18 .

З протоколу огляду місця події від 27.03.2018 року (а.с.95 том 1) вбачається, що на вул. Фредра у м. Львова, навпроти будинку №4 біля припаркованого автомобіля було виявлено мобільний телефон «Apple Iphone 7», IMEI: НОМЕР_1 , а також особу, як назвалась ОСОБА_20 .

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 28.03.2018 року (а.с.102-116 том 1) вбачається, що потерпілий показав місце де він розпивав алкогольна напої з обвинуваченим, а також про обставини заволодіння обвинуваченим його мобільним телефоном. Зокрема, потерпілий показав, що на прохання обвинуваченого вийняв телефон, щоб подивитись яка година, обвинувачений двома руками вирвав без його згоди вирвав з рук телефон, сказав сам подивиться і, коли він повернувся в сторону, обвинувачений місце події залишив з мобільним телефоном.

Як вбачається із довідки УІАП ГУ НП у Львівській області (а.с.117 том 1), обвинувачений ОСОБА_20 був засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки та умовно-достроково звільнений від відбуття покарання 10.07.2017 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2017 із невідбутим терміном 1 рік 1 місяць 24 дні.

Таким чином, винуватість обвинуваченого у скоєному злочині доведена повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він 27 березня 2018 року о 00 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Левицького, 112, повторно, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_7 майно, загальною вартістю 17 150 грн., тобто вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

При цьому суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що мобільним телефоном обвинувачений заволодів відкрито, вчинивши грабіж і його дії не належить кваліфікувати як шахрайство з таких підстав.

Відповідно до ст.190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося відкрито, то склад шахрайства відсутній, і такі дії потрібно кваліфікувати як грабіж.

В судовому засіданні потерпілий показав, що дійсно, обвинувачений звернувся до нього із проханням подивитися яка година, в той час, коли він вийняв з кишені мобільний телефон і підніс до грудей, щоб подивитися, обвинувачений рукою вихопив телефон і став дивитися яка година і в той момент, коли потерпілий подивився в сторону, обвинувачений із мобільним телефоном став відходити швидким кроком і на його оклик «Стій» не відреагував і в такий спосіб заволодів мобільним телефоном.

Ці ж обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_16 , які почули крив потерпілого « ОСОБА_22 » і коли направлялись до нього бачили як обвинувачений йшов з місця події швидким кроком. Після того, як потерпілий підтвердив заволодіння телефоном вони намагались наздогнати обвинуваченого, але той з місця події зник.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані правильно, оскільки як обман обвинувачений використав для отримання доступу до майна потерпілого, але заволодів ним відкрито, оскільки усвідомлював, що із майном залишає місце події у присутності власника майна.

Позиція обвинуваченого зводиться до того, що потерпілий дав йому телефон добровільно, щоб той подзвонив, в той же час він визнав, що жодного дзвінка не робив і з вказаним телефоном пішов з місця події, усвідомлюючи, що майно не його. При цьому, чому він так вчинив пояснити не зміг.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що він скоїв тяжкий злочин повторно в період умовно-дострокового звільнення.

А тому, суд вважає, що його виправленню та перевихованню буде сприяти покарання лиши в умовах ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання з врахуванням положень статтей 71 та 81 КК України.

Крім цього, оскільки обвинувачений був затриманий та утримується під вартою в межах цього кримінального провадження, тому йому слід у строк відбуття покарання зарахувати термін перебування під вартою до вступу вироку в законну силу.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишити попередню - тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань (№19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

У відповідності до положень ст.100 КПК України, слід також вирішити питання речових доказів у кримінальному провадженні.

Процесуальні витрат по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.370, 373, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обрати ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі.

З врахуванням положень ст.ст.71, 81 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року та остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з 29 березня 2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити попередню тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань (№19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області до вступу вироку в законну силу.

Речові докази: мобільний телефон марки «I Phone» модель «7» (IMEI: НОМЕР_1 ) чорного кольору, матовий, який був у силіконовому чохлі чорного кольору із сірими вставкам по обидва боки, на екрані якого знаходилось захисне скло, із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» із абонентським номером НОМЕР_2 вважати повернутим потерпілому згідно розписки (а.с.116 том 1).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Суддя: ОСОБА_1