Дата документу 30.06.2020 Справа № 314/5015/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/615/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5015/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія № 55», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що на теперішній час відсутні достатні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати рішення районного суду. Вказує, що він є офіційно працевлаштованим старшим днювальним, в особовій справі наявні заохочувальні норми, однак суд відмовив йому, пославшись на те, що він не працевлаштований та не має заохочувальних норм.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який прохав задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 22.08.2016 року за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.09.2015 року по 22.08.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 02.11.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.08.2016 року по 02.11.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого умисного злочину. За час відбування покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» з 16.12.2016 року характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що має сім стягнень, одне з яких накладено до набрання вироком законної сили, решта зняті та погашені в установленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення. На виробництві установи не працевлаштований. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Бере участь у роботі самодіяльної організації «Рада колективу засуджених», проявляє соціально-корисну активність в організації її роботи. Не перебуває на профілактичному обліку установи.

Крім того, як вбачається з характеристики, наданої адміністрацією виправної колонії, 30.12.2016 року, 11.08.2017 року та 31.07.2018 року рішеннями комісії ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст. 81, 82 КК України та ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення та не довів своє виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 з початку строку відбування покарання до 27.06.2018 року не отримував заохочень, а також з 27.06.2018 року до дня розгляду клопотання в суді першої інстанції та розгляду його апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції. Разом з тим, допускав порушення режиму відбування покарання, за що отримував стягнення, зокрема, й після отримання заохочення.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він офіційно працевлаштований спростовуються наявною в матеріалах провадження довідкою, відповідно до якої ОСОБА_7 був працевлаштований лише у травні 2018 року (а.п.14).

Твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що в особовій справі наявні заохочувальні норми, однак суд зазначив про їх відсутність, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення було враховано наявність у ОСОБА_7 одного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія № 55», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4