Справа №212/1801/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000222 від 26.01.2019 року з обвинувальним актом за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, є інвалідом 2 групи, судимого 20.12.2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в сумі 850 гривень зі сплатою на користь держави, та застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , без участі потерпілої ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
22.01.2019 приблизно о 13.00 годині неповнолітній ОСОБА_7 знаходячись в гостях у ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , залишив свій рюкзак біля стільця, в якому перебувала портативна акустична система марки «Divoom Voombox Party 2gen» сірого кольору, яка належить потерпілій ОСОБА_5 .

Того ж дня, приблизно о 13.20 годині, ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні квартири за вищевказаною адресою, побачив рюкзак, який знаходився на підлозі, біля стільця. В цей час, у ОСОБА_3 повторно, раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме портативної акустичної системи марки «Divoom Voombox Party 2gen» сірого кольору, яка перебувала у вказаному рюкзаку. Після чого, скориставшись тим, що неповнолітнього ОСОБА_7 не перебувало у квартирі, будучи впевненим, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, таємно викрав з рюкзаку майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: портативна акустична система марки «Divoom Voombox Party 2gen» сірого кольору, вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 702 від 11.02.2019, становить 1560,09 гривень, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 1560,09 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення зазначеного в обвинувальному акті, у скоєному розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила кримінальну справу розглядати без її участі, претензій до обвинуваченого не має. Рішення просить винести на розсуд суду, згідно вимог чинного законодавства.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, судом роз`яснено учасникам судового провадження прокурору ОСОБА_4 , обвинуваченому ОСОБА_3 та захиснику ОСОБА_6 про можливість недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Судом роз`яснено прокурору ОСОБА_4 , обвинуваченому ОСОБА_3 та адвокату ОСОБА_6 про наслідки спрощеного порядку розгляду справи та з`ясовано, що прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_6 правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має, також судом роз`яснено прокурору ОСОБА_4 , обвинуваченому ОСОБА_3 та адвокату ОСОБА_6 що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 щодо обставин та подій скоєного злочину, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному злочині та вважає що його злочинні дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що він не працює, за місцем проживання характеризуються позитивно, також враховує, що під час вчинення вказаного злочину був обмежено осудний, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2004 року з приводу розумової відсталості в ступені не різко вираженої імбецильності, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, свою провину в скоєнні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаюється в скоєному, що враховується судом в якості обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до положень ст. 66 КК України.
Обставин обтяжуючих покарання в силу ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пом`якшуючими покарання обставинами є визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.
Відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.
Зі змісту висновку судово-психіатричних експертів № 26 від 14.02.2019 вбачається що:

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу здійснення інкримінованого йому правопорушення яким-небудь хронічним психічним захворюванням не страждав, в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, виявляв легку розумову відсталість в ступені помірно вираженої дебільності зі стійкими вираженими поведінковими порушеннями(F70.1, згідно МКБ-10) і за своїм психічним станом не міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними при вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, виявляє легку розумову відсталість в ступені помірно вираженої дебільності зі стійкими вираженими поведінковими порушеннями (F 70.1, згідно МКБ-10) і за своїм психічним станом не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування щодо нього примусового заходу медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Отже, наявні у ОСОБА_3 на час скоєння злочину психічні розлади, були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»).
Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричних експертів № 26 від 14.02.2019 року, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.
Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
При цьому суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.
Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ступень тяжкості вчиненого злочину, який за ст.12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, суд, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України (призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом), у виді штрафу зі сплатою на користь держави, у мінімальному розмірі, та відповідно до ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем мешкання засудженого.
У відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у рамках даного кримінального провадження не обирався.
Підстав щодо застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 судом не вбачається, і зазначене питання учасниками даного кримінального провадження - не ставилось.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 369-374, 376, 503, ч.2 504 КПК України, суд,-
УХВАЛА:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням вимог ст. 69 КК України (призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом), у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, зі сплатою на користь держави.
На підставі ч. 2 ст. 20, п.1 ч.1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР, за місцем мешкання ОСОБА_3 .
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у рамках даного кримінального провадження не обирався.
Речові докази: портативну акустичну систему марки «Divoom Voombox Party 2gen», яку передано потерпілій ОСОБА_5 під зберігальну розписку; залишити у користуванні власника за належністю; договір за № 3.15797/0.168, перебуває у матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8