ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1492/20 Справа № 208/620/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області Російської Федерації від 21.06.2017,

про відмову у задоволенні клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що додаткове покарання, визначене ОСОБА_6 вироком суду Російської Федерації у вигляді штрафу, не передбачено законодавством України за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а додаткове покарання у вигляді конфіскації майна за законодавством України у свою чергу не передбачено законодавством Російської Федераці, також засудженим не сплачено процесуальних витрат, визначених вироком, тому дійшов висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю та невмотивованістю рішення суду першої інстанції. Так, на думку захисника, кримінальним процесуальним кодексом України не передбано відмови суду у приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, оскільки така відмова є порушенням Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та прав громадянина України на завершення розгляду питання щодо можливості його переведення для відбування на Батьківщині покарання, призначеного за кордоном, а тому суд мав привести вирок суду Російської Федерацї у відповідність із законодавством України. Разом з цим, захисник вважає, що суд без належних і достатніх мотивів дійшов висновку шодо незадоволення клопотання заявника з причин не відшкодування засудженим процесуальних витрат на користь федерального бюджету Російської Федерацї, оскільки Міністерство юстиції України у своєму клопотанні ставило питання про стягнення з засудженого штрафу та процесуальних витрат, та ним було додано письмову заяву з підписом засудженого, в якій він зобов`язався погасити позов, довідку ФКУ ВК-5 ГУФСИН Росії по Свердловській області, в якій зазначено розмір позовних вимог по штрафу та процесуальним витратам й реквізити для їх сплати.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка апеляційну скаргу підтримала, прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Положеннями ч. 5 ст. 610 КПК України, передбачено, що відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Згідно з ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Частиною 6 статті 610 КПК України, передбачено, що при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції цих вимог закону дотримано не було.

Як видно із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_6 , послався на те, що додаткове покарання, визначене вироком суду Російської Федерації у вигляді штрафу за законодавством Російської Федерації, не передбачено законодавством України за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а додаткове покарання у вигляді конфіскації майна за законодавством України у свою чергу не передбачено законодавством Російської Федерації, та процесуальні витрати, які визначені вироком засудженим не сплачено.

Між тим, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд не взяв до уваги, тих обставин, що в тому разі, якщо вироком суду іноземної держави було призначено додаткове покарання і воно не було виконане в державі винесення вироку, то таке додаткове покарання підлягає виконанню, тільки за умови, якщо про це заявлено у клопотанні Міністерства юстиції України та таке покарання за вчинення цього злочину передбачено законом України, а тому хоч і в клопотанні ставилося перед судом вирішення питання про виконання додаткового покарання у виді штрафу, але таке додаткове покарання не передбачено санкцією статті Українського законодавства, тому суд мав не застосовувати його.

При цьому, виконання покарання як основного, так і додаткового здійснюється в межах і порядку, передбачених законодавством Україи.

В той же час, статтею 11 «Конвенції про передачу засуджених осіб» заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Отже, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при приведенні вироку Російської Федерації у відповідність до законодавства України, такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна, з метою недопущення погіршення стану засудженого, не міг бути застосований, та в свою чергу, не підлягає застосуванню, також і додаткове покарання у виді штрафу, оскільки цей вид покарання не передбачений санкцією ч. 3 ст. 307 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції посилаючись на те, що процесуальні витрати, які визначені вироком не сплачено, а відповідно до ст. 606 КПК України, засудженого іноземним судом громадянина України може бути прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати, не врахував, що положеннями ч. 6 ст. 610 КПК України, передбачено можливість суду, розглядаючи питання про виконання покарання, одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат, за умови наявності відповідного клопотання.

Як видно із клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, Міністерство юстиції України зверталося до суду, зокрема з проханням вирішити питання про виконання вироку Тагілстроєвського районного суду м. Нижнього Тагілу Свердловської області від 21.06.2017 в частині стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат, а тому суд мав вирішити це питання за наявності відповідного клопотання.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні цього клопотання порушує права, визначенні чинним міжнародним договором України та Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, зокрема право засудженої особи - громадянина України ОСОБА_6 на завершення розгляду питання щодо можливості його переведення для відбування покарання, призначеного за кордоном.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, на переконання колегії суддів, вищенаведене свідчить про допущення судом істотних порушеннь вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, без дослідження усіх доказів у провадженні, позбавлений можливості усунути допущені судом порушення та винести своє рішення, без відповідного клопотання учасників провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 9 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відносяться законність, та враховуючи те, що жоден з учасників провадження питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні, а також, про постановлення нової ухвали не порушує, чим позбавляє суд апеляційної інстанції ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника та приходить до висновку про необхідність її задоволення й скасування ухвали з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути вказані вище порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження й прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4