ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/381/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіров, Російська Федерація, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27 вересня 2005 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.296 КК України.;
- 14 вересня 2006 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.296 КК України;
- 25 лютого 2008 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням на 1 рік;
- 22 квітня 2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі; на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням на 1 рік;
- 20 лютого 2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням на 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 1 місяць.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_8 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання, тобто з 04 вересня 2019 року.
Вирок суду в частині застосування запобіжного заходу, яким визначено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, виконувати негайно.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_8 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив і знову вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах.
11 листопада 2018 року приблизно о 17 годині, перебуваючи на законних підставах в кімнаті АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав плазмовий телевізор «Philips 40PFL4308T/12» вартістю 4 000 грн., який належить потерпілій ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 4 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , посилається на суворість вироку. Вважає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: потерпіла претензій не має, подала клопотання про закриття кримінальної справи, обвинувачений та потерпіла перебували в громадському шлюбі, мали спільне майно, виконували обов`язки чоловіка та жінки, планували зареєструвати шлюб, виховувати дітей.

На підставі викладеного просить змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст75, 76 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

Так, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення злочину, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що характеризують обвинуваченого, його особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції встановив наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
Також при призначенні покарання суд першої істанції та врахував обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, скоїв даний злочин під час звільнення від відбування покарання з випробувальним строком, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся, його відношення до вчиненого, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відшкодування матеріальної шкоди.
Поряд з цим суд врахував і висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.
На підставі вказаного суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.
На думку суду апеляційної інстанції обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого.

Застосований на підставі ч.1 ст.71 КК України принцип призначення покарання за сукупністю вироків є найбільш м`яким - шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням апелянта про те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: потерпіла претензій не має, подала клопотання про закриття кримінальної справи, обвинувачений та потерпіла перебували в громадському шлюбі, мали спільне майно, виконували обов`язки чоловіка та жінки, планували зареєструвати шлюб, виховувати дітей. Вказані доводи були предметом розгляду судом першої інстанції та з приводу цього суд постановив ухвалу від 18.10.2019.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував та належним чином оцінив всі обставини, на які посилається захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням позиції потерпілої, на думку колегії суддів, з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року, стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4