ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року
м. Київ

справа № 725/1402/19

провадження № 51-295 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Першотравневого районного суду м Чернівці від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, пунктами 2, 3 ч. 2 ст. 76 КК України.
24 грудня 2019 року Чернівецький апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за виключенням житла.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 02 вересня 2018 року, знаходячись біля гаражу № НОМЕР_1 на вул. Залозецького, 97-А в м. Чернівці, незаконно заволодів автомобілем «VolkswagenPassat B5», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , заподіявши потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні міри покарання не враховав у достатній мірі усіх обставин, що пом`якшують покарання, даних про його особу, зокрема, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей та думку потерпілого, який просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_7 до суду касаційної інстанції надіслав письмове пояснення, в якому просить задовольнити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , скасувати вирок суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України в касаційній скарзі засудженим не оспорюються.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений фактично порушує питання про недотримання судом апеляційної інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про суворість призначеного покарання, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
За матеріалами кримінального провадження, прокурор,не погоджуючись із вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання через безпідставне, на його думку, застосування положення ст. 75 КК України, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна.
Суд апеляційної інстанції частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання й ухвалив у цій частині новий вирок.
Як убачається з його мотивувальної частини, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_6 , урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, завдана шкода потерпілому є значною та не відшкодованою, наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про його особу, зокрема, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, вчинив злочин у зрілому віці та міг дати оцінку своїм діям і наслідкам, тобто дотримався вимог статей 6567 КК України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, підстав визначити інші вид та розмір покарання не вбачається.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, Суд не знаходить.
Колегія суддів уважає безпідставними доводи касаційної скарги засудженого про те, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не врахував наявності на його утриманні двох неповнолітніх дітей, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які підтверджували б дану інформацію. Крім того, на думку Суду, вказані доводи в цілому не впливають на об`єктивність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року стосовно нього без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3