ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/134/20 Справа № 206/1151/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001256 28 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року у виді штрафу в розмірі 850 грн., який ухвалено виконувати самостійно.
Виправдано ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України за недоведеністю вини, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного кримінального правопорушення.
Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 28 листопада 2018 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2019 року внесено виправлення у резолютивну частину вироку Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2019 року.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Дніпрі умисного заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 за наступних обставин.
ОСОБА_7 23 листопада 2018 року приблизно о 22 годині (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 та раніше знайомим йому ОСОБА_10 розпивали спиртні напої у приміщенні будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_7 .

В подальшому 24 листопада 2018 року приблизно о 4 години ранку ОСОБА_11 пішла відпочивати в спальну кімнату, а обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_10 продовжували разом вживати спиртні напої, від значної кількості алкогольних напоїв обвинувачений заснув за столом в центральній кімнаті будинку, де всі разом вони вживали спиртні напої.

Прокинувшись приблизно об 11 годині того ж дня ОСОБА_7 попрямував до спальної кімнати, де відпочивала ОСОБА_11 , де побачив потерпілого ОСОБА_10 , який теж лежав на дивані поряд з ОСОБА_11 .

В цей час у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, реалізовуючи який обвинувачений того ж дня приблизно о 11 годині 05 хвилин (більш точного часу в ході досудового слідства встановити не представилось можливим) взяв з іншої кімнати фрагмент металевої труби чорного кольору та, діючи умисно, протиправно, підійшов до ОСОБА_10 , який в той час лежав на дивані, тримаючи в правій руці даний фрагмент труби та прийнявши зручне положення, наніс цим предметом згори до низу не менше 2 ударів в розташування життєво важливого органу - голову та не менше 12 ударів в область тулубу та кінцівок, в результаті чого спричинив потерпілому синці на обличчі, передній та лівій бічній поверхні шиї та всіх поверхнях лівої вушної скойки; в проекції правої ключиці; на передній поверхні грудної клітини ліворуч від грудини до передньо-пахвової лінії на рівні 2-8 ребер; на зовнішній передній та задній поверхнях лівої верхньої кінцівки від рівня плечового суглобу до нижньої третини передпліччя; на тильній поверхні лівої кисті; на зовнішній поверхні правого плеча в проекції плечового суглобу; на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; на тильній поверхні правої кисті; на правій бічній поверхні грудної клітини на рівні 7-11 ребер; на передньо-внутрішній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині; ліворуч нижче лопатки; на лівій задньо- бічній поверхні черева, а також садна: на чолі праворуч; в правій виличній ділянці; на зовнішній поверхні лівої вушної скойки; на внутрішній поверхні лівого передпліччя; в нижній третині; на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині; на лівій бічній поверхні тазу; п`яти саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу; чотири садна на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; два садна на тильних поверхнях 1,3,4,5 суглобів між основними та середніми фалангами лівої кисті; на правій бічній поверхні тазу; на передньо-внутрішній поверхні в проекції лівого колінного суглобу; на тильній поверхні лівої кисті біля основи першого пальця; крововиливи в м`які тканини голови, перелом кісток основи та склепіння черепу, крововиливи над та під тверду мозкому оболонку, крововилив під м`яку мозкову оболонку, крововилив в м`які тканини грудної клітини, крововилив на передній поверхні органо- комплексу шиї, крововилив в навколониркову клітковину справа, переломи ребер праворуч та ліворуч, крововиливи в м`які тканини тіла, переломи щитовидного та персневидного хрящів органо-комплексу шиї.

Тілесні ушкодження в ділянці голови в своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження, які супроводжувались переломами кісток скелету (ушкодження в ділянці грудної клітини) в своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Всі інші тілесні ушкодження в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не супроводжувались розладом здоров`я.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 також звинувачувався у вчиненні у м.Дніпрі таємного умисного заволодіння чужим майномза таких обставин.

ОСОБА_7 після скоєння вбивства ОСОБА_10 24 листопада 2018 року приблизно о 12 годині, перебуваючи в буд. АДРЕСА_2 , з шафи, що розташована в центральній кімнаті вказаного будинку, побачивши чоловічу куртку чорного кольору, що належала потерпілому ОСОБА_10 , перевіривши кишені куртки та виявивши в них мобільний телефон марки LG моделі D724, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий знаходиться в непритомному стані, а свідок ОСОБА_12 в іншій кімнаті, заволодів вказаними зимовою курткою чорного кольору та мобільним телефоном потерпілого, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3594 грн.40 коп.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що вирок суду є занадто суворим, провадження розглянуто односторонньо, неповно та з порушенням його прав щодо правильної кваліфікації.
Звертає увагу, що судом не було взято до уваги та не розглянуто його скаргу до прокуратури про отримання показань від свідка ОСОБА_11 під фізичним і моральним тиском, про сфабрикування показань свідка, порушення прав ОСОБА_7 на очну ставку зі свідком, а також відмову у наданні матеріалів провадження на ознайомлення на російській мові та без захисника.
Зазначає, що показання свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні не підтверджують його вину у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та протирічать висновку судмедекспертизи та протоколу огляду місця вчинення злочину.
Звертає увагу, що після конфлікту, коли він йшов до дому, потерпілий був живий та його здоров`ю нічого не загрожувало. Просить взяти до уваги висновок експерта, відповідно до якого потерпілий наніс йому тілесні ушкодження.
Посилається на показання свідка ОСОБА_13 , яка стверджувала, що напередодні смерті потерпілого за адресою, де останній знаходився, були невідомі особи, не встановлені досудовим розслідуванням та судом.
Звертає увагу суду на речові докази, що були знайдені на місці вчинення злочину, а саме: 2 светри та 2 мобільних телефони, які не проходять по даному провадженню, а також на висновок судмедексперта.
В апеляційній прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_7 за недоведеності вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - крадіжки зимової чоловічої куртки чорного кольору та мобільного телефону марки «LG-D724», які належать потерпілому ОСОБА_14 , посилаючись на покази обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності наміру, коли повернеться додому, віддати куртку потерпілому, та покази свідка ОСОБА_11 , співмешканки останнього, при цьому не беручи до уваги обставини, за яких потерпілого на той час вже було вбито безпосередньо самим ОСОБА_7 , а також інші докази по провадженню: протокол огляду речей від 11 грудня 2018 року, протокол огляду від 21 грудня 2018 року, висновок судово- товарознавчої експертизи від 14 лютого 2019 року №557/19.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_9 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він фактично визнав частково свою винуватість і не заперечував, що наніс потерпілому ОСОБА_10 удари металевою ніжкою від меблів по тулубу, в район вуха та шиї; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події та трупу з фототаблицями до них, у лікарському свідоцтві про смерть, у протоколі пред`явлення трупа для впізнання, у акті судово-медичного обстеження, у висновку судово-медичної експертизи про характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого, у висновках судово-імунологічних експертиз, у висновку судово-цитологічної експертизи, у протоколах слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_11 , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_17 підтверджена показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що 23 листопада 2018 року вона разом з ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 втрьох, перебуваючи за адресою: вул. Дежньова, 69 в будинку, який вони винаймали разом з ОСОБА_7 , вони споживали спиртні напої майже цілу ніч. Сп`янівши, вона близько четвертої години ранку пішла спати, а прокинувшись побачила, що ОСОБА_7 металевою ніжкою від столу б`є лежачого на дивані потерпілого ОСОБА_10 , а потім стягнув того за ноги з дивану. Бачила, як ОСОБА_7 наніс потерпілому не менше 10 ударів в основному по вуху, в потилицю, по тулубу, а той намагався захищатись, прикриваючись руками, супротив не застосував. Вона запропонувала ОСОБА_7 викликати «швидку» медичну допомогу, але той категорично відмовився. Зі слів ОСОБА_7 вона зрозуміла, що той приревнував до ОСОБА_10 , так як той ліг спати на диван поруч з нею. Жодних приводів для ревнощів вона ніколи не давала ОСОБА_7 і ОСОБА_10 намірів інтимного характеру їй не виказував.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 обвинувачений та його співмешканка на ім`я ОСОБА_18 з червня 2018 року винаймали у нього житло будинок АДРЕСА_2 . Оскільки квартиранти перестали відповідати на дзвінки, він поїхав в будинок, відкривши двері своїм ключем, де побачив труп чоловіка з явними ознаками гниття, який лежав обличчям донизу, прикритий ковдрою. Виявивши труп, він одразу зателефонував в поліцію.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_13 вона разом з сім`єю живе в другій половині будинку АДРЕСА_2 . В листопаді 2018 року, точної дати не пам`ятає, вона прокинулась о 5 годині ранку від того, що у сусідів за стінкою на всю міць працював телевізор та було чутно голоси на підвищених тонах, коли люди сваряться.

Свідок ОСОБА_16 під час допиту у судовому засіданні суду першої інстанції зазначала, що вона як приватний підприємець торгує в селищі в невеликому магазинчику продуктами харчування та спиртними напоями, знає обвинуваченого та його співмешканку ОСОБА_18 . В той день ОСОБА_7 вранці прийшов як звичайно брати пиво в борг, але вона йому категорично відмовила. Будь-яких тілесних ушкоджень на ОСОБА_7 вона не бачила та зі слів батька знає, що ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_11 , коли приходили вдень за пивом, побиті не були.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні у суді першої інстанції повідомила, що з ОСОБА_10 вони проживали в фактичних шлюбних відносинах більше 8 років. 23 листопада 2018 року ОСОБА_19 пішов вранці на роботу, передзвонивши їй десь о 16-30 год - 17 год, повідомив, що виконав роботу та збирається їхати додому, але з 18 години на її дзвінки перестав відповідати, додзвонившись до чоловіка після 20 години, вона почула по голосу, що він був добре на підпитку, останній повідомив, що зустрів знайомого на ім`я ОСОБА_20 з кварталу і можливо не приїде додому. На її неодноразові дзвінки після 23 години вже ніхто не відповідав.

Крім того, як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 з відеозаписом до нього останній в присутності захисника ОСОБА_8 , судово-медичного експерта та понятих не заперечував нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ним, а не іншою особою.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 з відеозаписом до нього, остання в присутності судово-медичного експерта та понятих, зокрема, пояснила, що до початку конфлікту вона на тілі потерпілого не бачила жодного тілесного ушкодження, також зазначила, що після того, як ОСОБА_7 наніс серію ударів потерпілому, він пішов за пивом, пробув деякий час в будинку, після чого вони вдвох ще раз ходили купувати пиво, і весь цей час потерпілий знаходився у них вдома без надання допомоги. А потім на її пропозицію викликати бригаду «швидкої» медичної допомоги ОСОБА_7 категорично відмовився.

Відповідно висновку судово-медичного експерта № 694/НЕ/406 від 29 грудня 2018 року смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку, для їх утворення потерпілому було завдано не менш 14 травматичних впливів в різні анатомічні ділянки та вказані тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу, не менш ніж за кілька десятків годин до настання смерті потерпілого.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому, діяв з прямим умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, завдаючи потерпілому удари фрагментом металевої труби чорного кольору в область голови, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього, що підтверджено актом судово-психіатричної експертизи. Крім того, після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, розуміючи невідворотність настання його смерті, обвинувачений не вжив жодних заходів для своєчасного надання медичної допомоги останньому, маючи для цього реальну можливість, що вбачається з показань свідка ОСОБА_11 , залишив обвинуваченого в безпорадному стані, закривши його в будинку. Також обвинувачений мав реальну можливість уникнути даного конфлікту та не застосовувати металеву ніжку від столу для нанесення тілесних пошкоджень потерпілому, в тому числі, коли останній був в положенні лежачи на дивані, а потім, стягнувши його за ноги з дивану, продовжив наносити удари останньому. Саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого, а не лише на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, як про це зазначав в апеляційній скарзі обвинувачений.

Що стосується мотиву вчинення кримінального правопорушення, то як зазначив в судовому засіданні суду першої інстанції сам обвинувачений, що підтверджено і показами свідка ОСОБА_11 - очевидця злочину, приводом для конфлікту стали ревнощі, тобто особисті стосунки винного з потерпілим.

Визнаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд враховує, що питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, про що зазначив у своєму правовому висновку Верховний Суд (справа № 5-4кс15).

Крім того, необхідно зазначити, що наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, голові, обох верхніх та правій нижній кінцівцах відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується актом судово-медичного експерта № 4001 від 06 грудня 2018 року, є такими, що мають незначні скороминущі наслідки та не є небезпечними для життя, так як не спричинили загрозливих для життя явищ в момент їх заподіяння, тобто, в момент заподіяння ОСОБА_7 множинних тілесних ушкоджень потерпілому, в тому числі і тоді, коли останній знаходився в положенні лежачи, життю обвинуваченого нічого не загрожувало. Вказані обставини також були повно, всебічно та об`єктивно досліджені судом першої інстанції та їм надано у вироку відповідну оцінку, у зв`язку з чим доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині не заслуговують на увагу.

Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок ОСОБА_11 надавала покази під фізичним та моральним тиском чи з будь-яких причин обмовила чи могла обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до вимог ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, та показання свідка, які остання надавала під час судового розгляду, були стабільними, послідовними та логічними, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є необгрунтованими.

Посилання на невідповідність зазначених у вироку пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 поясненням, наданих останніми у судовому засіданні, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах провадження журналами судових засідань та технічними записами до них, з яких вбачається, що судом вірно зазначено пояснення, надані обвинуваченим ОСОБА_7 у судовому засіданні. Що стосується пояснень свідка ОСОБА_11 , то слід зазначити, що відповідно до пояснень останньої, наданих у судовому засіданні під час допиту, вона не бачила початку сварки, оскільки в цей час спала, а тому не може вказати точну кількість ударів, які обвинувачений наніс потерпілому, а коли проснулась, обвинувачений вже наносив удари потерпілому, при цьому не менше 5 ударів, можливо і 10 ударів, може більше, проте у зв`язку з тим, що пройшов досить тривали проміжок часу вона не може чітко вказати кількість ударів та в які саме частини тіла потерпілого наносились удари обвинуваченим, проте не заперечувала можливості нанесення їх по вуху, в потилицю та по тулубу потерпілого, як про це зазначено у вироку.

Тому доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_7 про невідповідність зазначених у вироку пояснень свідка ОСОБА_11 поясненням, наданих останньою у судовому засіданні, є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження та ролі обвинуваченого при скоєнні злочину, не вбачається.

Доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_13 напередодні смерті потерпілого за адресою, де останній знаходився, бачила невідомих осіб, які не встановлені досудовим розслідуванням та судом, та про те, що свідок ОСОБА_15 , коли виявив труп потерпілого, також побачив два чужі светри та два чужі телефони, спростовуються технічним записами судових засідань від 15 травня 2019 року та від 15 квітня 2019 року, відповідно до яких останні під час допиту у судовому засіданні зазначені відомості не вказували. Те, що свідок ОСОБА_13 , згідно показань останньої, в листопаді 2018 року, точної дати не пам`ятає, чула, що у сусідів за стінкою на всю міць працював телевізор та було чутно голоси на підвищених тонах, не спростовує висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Матеріали кримінального провадження та технічний запис судового засідання від 21 травня 2019 року не містять будь-яких відомостей про заявлення обвинуваченим ОСОБА_7 21 травня 2019 року клопотання про виклик свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 та необгрунтовану відмову суду першої інстанції у його задоволенні, у зв`язку з чим зазначені доводи обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини всебічно не досліджені є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достаньою повнотою з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку злочину.

Щодо доводів ОСОБА_7 на порушення його прав у зв`язку з непроведенням очної ставки за його участю та свідка ОСОБА_11 , то вони також є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК України вирішення питання про проведення одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб віднесено до дискреційних повноважень лише слідчого і прокурора, проведення одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб судом кримінальним процесуальним законом не передбачено, а тому у суду були відсутні підстави для задоволення відповідного клопотання обвинуваченого.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладене доводи у скарзі обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій не можна визнати прийнятими та апеляційний суд не вбачає підстав для скасування з цих підстав оскаржуваного вироку.

Вмотивована судом доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_10 за обставин, описаних у вироку, свідчать про правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК Украни. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається.

Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого про суперечність висновків суду, а саме в наявності чи відсутності у обвинуваченого ОСОБА_7 наміру повернутись до будинку, де він залишив потерпілого, оскільки суд виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, послався як на підставу виправдання не на наявність у останнього наміру повернутись до будинку, де він залишив потерпілого, щоб повернути йому куртку і телефон, а на відсутність суб`єктивної сторони злочину прямого умислу на вчинення крадіжки та корисливого мотиву.

Крім того, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінально-караного діяння, а саме недоведеністю вини, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 та пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він зазначав, що помилково взяв куртку потерпілого; фактичних даних, що містяться у протоколах слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_11 , відсутністі будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у обвинуваченого обов`язкових ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме прямого умислу та корисливого мотиву.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, тобто наступні елементи: обєкт, обєктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона.

Підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є активна поведінка особи, що виражається в незаконному, безоплатному вилученню чужого майна поза волею власника.

З суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке не має жодного права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинення такої шкоди.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитись самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень ОСОБА_17 останній, заперечуючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, зазначав, що виходячи з будинку в темряві в шафі помилково взяв куртку потерпілого, яка висіла поруч з його зимовим одягом, дану куртку він одразу не застібав, а застібнув лише в маршрутці, де і виявив підміну, а також знайшов в кишені мобільний телефон.

Аналогічні покази щодо обвинувачення в вчиненні крадіжки ОСОБА_7 надав і під час проведення слідчого експерименту за його участі.

Крім того, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила версію обвинуваченого про помилкову підміну куртки потерпілого на одяг обвинуваченого, про що зазначала і в ході слідчого експерименту за її участі.

Таким чином, висновки суду про виправдання ОСОБА_7 за недоведеністю вини, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

Суд дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 прямого умислу та корисливого мотиву на вчинення крадіжки, а тому кваліфікуючі ознаки умисел та мотив, які є обовязковою ознакою субєктивної сторони діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, відсутні. А тому суд апеляційної інстанції не знаходить невідповідності висновків суду, зазначених у вироку суду, фактичним обставинам справи, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Посилання обвинуваченого на те, що судом необгрунтовано було відмовлено у задоволенні його клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, не заслуговують на увагу, оскільки судом у відповідності до вимог ст.314-316 КПК України було проведено підготовче судове засідання, за результатами якого винесено мотивовану ухвалу про призначення обвинувального акту до розгляду.
Вивченням матеріалів провадження не виявлено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності і достатності доказів.
Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він не розуміє українську мову, а тому йому було безпідставно відмовлено у наданні перекладача та перекладі процесуальних документів на російську мову, чим було порушено його право на захист, є безпідставними з огляду на наступне.

У ч. 1 ст. 68 КПК України зазначено, що у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Відповідно до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

Враховуючи зазначене, питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, в якій зазначено про право мати захисника та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави; про отримання ним пам`ятки, роз`яснення процесуальних прав, зміст яких ОСОБА_7 зрозуміло, свідчить його підпис (том 1, а.п. 104).

Так, як правильно встановив суд першої інстанції, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є громадянином України, народився та постійно мешкає в Україні в м. Дніпропетровську, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, навчався з 1-8 класів в комунальному закладі освіти НВК № 61 Загальноосвітній навчальний заклад I-II ступенів техніко-економічний коледж Дніпровської міської ради та вивчав українську мову.
Посилання обвинуваченого на відомості, що містяться у відповіді Шевченківського РТЦКСП Міністерства оборони України, а саме те, що ОСОБА_7 визнано непридатним до військової служби через психічні розлади за ст.18-б, не спростовують висновків суду щодо неперебування останнього на обліку лікаря психіатра, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 30 від 08 лютого 2019 року ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждав і на даний час не страждає.
Також, будучи раніше засудженим вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року ОСОБА_7 послугами перекладача не користувався, що слідує з тексту зазначеного вироку.
З моменту затримання ОСОБА_7 був забезпечений захисником.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні заявлялось клопотання про залучення перекладача.

Не знаходять свого підтвердження і доводи ОСОБА_7 щодо порушення його права на захист в частині відсутності призначеного йому захисника ОСОБА_8 під час закінчення досудового розслідування та відкриття йому матеріалів провадження.

Так, з матеріалів провадження видно, що захисник-адвокат ОСОБА_8 в телефонному режимі повідомив слідчого, що він перебуває за межами міста, внаслідок чого слідчим було залучено на окрему процесуальну дію захисника адвоката ОСОБА_24 , підпис якого міститься на повідомленні про завершення досудового розслідування та протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Крім того, будь-яких зауважень під час відкриття матеріалів кримінального провадження від захисника ОСОБА_24 не надходило, а обвинувачений ОСОБА_7 в присутності понятих відмовився від підпису.

Усупереч твердженням обвинуваченого у скарзі призначене йому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Крім того, суд взяв до уваги відсутність обставин, що помякшують покарання. Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Посилання обвинуваченогона те, що за місцем мешкання він характеризується посередньо та на момент вчинення злочину був у тверезому стані, є необгрунтованими та суперечать матеріалам провадження, яке не містить офіційних відомостей про зазначені обставини.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи обвинуваченого про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

З огляду на фактичні обставини провадження, положення кримінального закону та мету покарання призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора і скасування вироку суду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4