Справа № 752/6594/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1547/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кам`янка Олевського району Житомирської області, громадянина України, який не працює, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалено строк основного покарання у виді позбавлення волі обчислювати з 16.01.2020 року.

Прийнято рішення щодо цивільного позову, речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

Взято обвинуваченого ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Зараховано ОСОБА_7 в строк призначеного покарання строк досудового тримання під вартою з 18.03.2019 року по 15.10.2019 року включно.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 09.10.2017 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись у темну пору доби, по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю крайньої правої смуги проїзної частини вул. Васильківська, яка розділена на три смуги для руху в обох напрямках, зі сторони станції метро «Васильківська» у напряму станції метро «Голосіївська» у м.Києві зі швидкістю приблизно 60 км/год., наближаючись до буд. № 14 вул. Васильківська у м. Києві, порушив пункт 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме: під час перестроювання та зміною свого напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, будучи не уважним та не правильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, а саме під час перестроювання з крайньої правої у крайню ліву смугу руху, здійснив наїзд передньою частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , який знаходився нерухомо па подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки вул. Васильківської у м. Києві. В результаті вказаного пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні №17.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, при зверненні за медичною допомогою 09.10.2017 року у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено ряд тілесних ушкоджень, в тому числі закрита черепно-мозкова травма та відкриті перелом діафізів кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Локалізація, морфологія виявлених у потерпілого ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові, тобто 09.10.2017 року, при транспортній травмі (травма в наслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом). Таким чином, між подіями транспортної травми від 09.10.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 є прямий причинно-наслідковий зв`язок
З технічної точки зору причиною даної ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 10.1 ПДР України.
Порушення водієм ОСОБА_10 п.п. 2.3 б), 10.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки. На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги позиції потерпілого, його вину у грубому порушенні правил дорожнього руху, не врахував всіх пом`якшуючих обставин. Районний суд також не прийняв до уваги, що обвинувачений, до якого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 18.03.2019 року по 15.10.2019 року, практично сім місяців не маючи доходу, не міг добровільно відшкодувати моральну шкоду потерпілому. Суд також не врахував особи обвинуваченого, зокрема того, що його єдиним джерелом доходу є підробіток на автотранспорті, оскільки він є водієм.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду та розміру покарання, виходив з того, що останній раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений залишив місце події, тривалий час перебував в розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також має задовільну характеристику з місця проживання, офіційно не працює.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, районний суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлені.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано наявність таких обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, на думку суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу. Адже при винесенні вироку районним судом в повній мірі було надано оцінку таким доводам сторони захисту та цілком обґрунтовано зроблено висновок про їх відсутність з огляду на те, що протягом судового розгляду обвинувачений свою вину не визнав, а навпаки вважав, що винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є потерпілий. Крім того, апеляційний суд також погоджується з думкою суду першої інстанції, що перерахування на рахунок потерпілого грошових коштів в розмірі 500 гривень в кінці розгляду справи не можна розцінювати, як обставину що пом`якшує покарання в розумінні п.2 ч.1 ст.66 КК України.
Ураховуючи вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України щодо ОСОБА_7 , а тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.
На переконання колегії суддів, визначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.
Отже, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було. Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :