УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/21211/15-к

Провадження №: 1-в/755/357/20

"29" травня 2020 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою

Інспектор Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області подав до суду дане клопотання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку указаного засудженого (особу в інтересах якої подано клопотання), у зв`язку із закінченням іспитового строку випробування установленого за вироком суду.

Мотиви, з яких Суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі установлених фактичних обставин з даного питання

У судове засідання сторони будучи повідомленим про день та час розгляду клопотання (подання), згідно вимог ст. 135 КПК України, не з`явився, причини неявки суду не повідомили, однак Суд, враховуючи положення ст.ст. 7, 22, 26, абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність та вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Статтею 78 КК України регламентовано, що після закінчення іспитового строку, засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного покарання.

Вимогами ч. 2 ст. 165 КВК України передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, за відповідним поданням звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку.

У цій справі, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2016 особу в інтересах якої подано клопотання визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання, з урахуванням положень ст. 70 наведеного Кодексу, у виді обмеження волі на строк 2 роки та із застосуванням ст. 75 вказаного Кодексу звільнено від відбування цього покарання з іспитовим строком на 1 роки з покладенням зобов`язань з числа передбачених ст. 76 КК України.

Іспитовий строк установлений вироком суду закінчився 09.03.2017.

Вимога на судимість містить інформацію про набуття засудженим у рамках іншого кримінального провадження статусу підозрюваного у розрізі норм ст. 42 КПК, а саме у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 18.10.2014 за № 0014170 за ч. 1 ст. 190 КК за епізодом від 17.10.2014, однак за вироком від 09.03.2016 особу визнано винуватою у шахрайстві за епізодами, які мали місце з 30.08.2015 по 06.09.2015, тобто після епізоду, який розслідується у провадженні № 0014170.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» регламентовано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не був засуджений 09.03.2016 Дніпровським районним судом м. Києва до покарання, яке належало йому відбувати реально, а у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 18.10.2014 за № 0014170 за ч. 1 ст. 190 КК його повідомлено про підозру у вчиненні злочину за епізодом від 17.10.2014, тобто того, який імовірно ним був вчинений до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», навіть за імовірного факту визнання особи винуватою у рамках кримінального провадження № 0014170, такі вироки все одно підлягатимуть самостійному виконання.

Як наслідок відсутні правові підстави для відмови у задоволенні цього подання з перспективою можливого призначення покарання до реального відбування, у порядку ст. 70 КК, у рамках кримінального провадження № 0014170 у разі визнання винуватим ОСОБА_4 .

Апріорі, відмова у задоволенні даного звернення з цих підстав, при відсутності перспективою можливого призначення покарання до реального відбування, у порядку ст. 70 КК, у рамках кримінального провадження № 0014170, не сприятиме дотримання в межах цього провадження вимог ст.ст. 2, 28 КПК.

Слушними також є доводи подання щодо того, що, у розрізі положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК, ст. 11 Загальної декларації прав людини, ст. 6 КЗПЛ, ОСОБА_4 , через призму презумпції невинуватості, не можливо уважати таким, що порушив умови звільнення у рамках даного провадження (755/21211/15-к) при відсутності судового рішення про визнання його винуватим у вчиненні певних діянь у період іспитового строку випробування.

З огляду на встановлені судом вище обставини, є наявними передумови регламентовані ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 165 КВК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а засуджений може бути звільнений від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 78 КК України, ст. 165 КВК України, ст.ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, Суд постановив :

клопотання - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2016 у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробовуванням протягом 1 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

С у д д я Оксана БІРСА