ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/208/20 Справа № 206/2007/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року про задоволення клопотання захисника та адміністрації ІВЦ (№ 133) про умовно-дострокове звільнення щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, засудженого вироком Апеляційного суду Волинської області 21.01.2008 року за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання захисника - адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та адміністрації ІВЦ (№ 133) . Постановлено звільнити засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі за вироком Апеляційного суду Волинської області від 21.01.2008 року умовно-достроково на 01 рік 10 місяців 23 дня.
Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою у повній мірі довів своє виправлення та став на шлях виправлення, оскільки за час відбування покарання в ІВЦ № 133 характеризується позитивно, до праці та робот з благоустрою ставиться сумлінно, проявляє ініціативу, допомагає іншим засуджений, вимог режиму дотримується свідомо, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 15 заохочень, стягнень не має.
За весь час відбування покарання на засудженого було накладено п`ять стягнень, останнє в 2010 році, яке погашено, а за час слухання клопотання судом (з квітня 2019 року) до дати постановлення ухвали, застосовано ще тричі заходи заохочення у вигляді подяки, що дає суду підстави дійти однозначного висновку про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення.
З довідки ПП «Олімп 20-20» від 21.10.2019 року, виданої директором даного підприємство, вбачається, що він гарантує працевлаштування ОСОБА_8 , в якості слюсаря-механіка з ремонту автомобілів на даному підприємстві, з розміром заробітної плати 7600 грн.
Судом враховано, що ОСОБА_8 працював з січня 2017 року днювальним лазньо-прального комбінату «ДУ «Ігренський виправний центр (№133» на добровільній основі без оплати праці.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про звільнення до засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що засуджений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину не визнав, цивільний позов потерпілій стороні не відшкодував.
Засуджений подав заперечення на скаргу прокурора, в яких просить апеляційні вимоги сторони обвинувачення залишити без задоволення, а ухвалу без зміни, як законну та обґрунтовану.
Вказує, що доводи прокурора носять формальний характер, в судовому засіданні суду першої інстанції доказів про неможливість застосування до нього вимог ст. 81 КК України прокурором надано не було.
Зазначає, що вину свою у скоєному злочині визнав під час судового розгляду, про що було зазначено у вироку.
Судом було досліджено факти його бажання відшкодування шкоди потерпілим. На запит суду було отримано відповідь з виконавчої служби про відсутність відкритих щодо нього виконавчих проваджень. За власним бажанням переказував кошти потерпілим, які відмовлялися їх приймати.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_8 вимог ст. 81 КК України.
Засуджений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважали ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання, яка є нестабільною.
Так, ОСОБА_8 засуджено вироком Апеляційного суду Волинської області 21 січня 2008 року за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 05 лютого 2016 року ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2007 року по 22 квітня 2008 року, включено, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 08 грудня 2016 року, не відбутий строк у виді позбавлення волі - 04 роки 10 місяців 10 днів замінено на обмеження волі, згідно зі ст. 82 КК України.
У місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з 31 липня 2007 року. Під час утриманні у слідчому ізоляторі м. Луцьк мав одне стягнення, заохочень не мав.
З 08 липня 2008 року відбував покарання в ДУ ЦВК(№84). Характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.
З 04 лютого 2009 року відбував покарання в ДУ КВК (№80), характеризувався позитивно, мав чотири стягнення, які погашені за спином часу та шість заохочень.
У ДУ Ігреньский виправний центр (№133) відбуває покарання з 03 січня 2017 року.
За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.
Станом на 23 січня 2020 року має шістнадцять заохочень, з яких три - за 2018 рік, чотири за 2019 рік та одне за 2020 рік. Стягнень не має.
Після прибуття до установи був працевлаштований за власним бажанням на добровільній основі днювальним на ЛПК установи. До праці ставиться сумлінно.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативною.
05 квітня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 81 КК України.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого ним злочину, визнання вини лише з огляду на беззаперечність доказів, відсутність жалу з приводу скоєного, та не відшкодування цивільного позову потерпілій стороні, колегія суддів приходить до висновку, що про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_8 під час відбуття всього періоду покарання, і хоча існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт працевлаштування та наявність двох заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженого.
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала щодо засудженого скасуванню, з постановленням нової ухвали на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 1 - задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року про задоволення клопотання захисника та адміністрації ІВЦ (№ 133) про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4