Справа № 282/363/19
Провадження № 1-кп/282/52/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року
смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000020 від 15.01.2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого: 11.10.2018 року вироком Чуднівського районного суду за ч. 1 ст. 164 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2019 року близько 23 години ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , звернув свою увагу на будинок АДРЕСА_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , та в якому він сам проживає.

Достовірно знаючи, що ОСОБА_6 , перебуває у медичному закладі, у обвинуваченого виник злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до вищевказаного будинку АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до житла громадян, ОСОБА_8 , близько 23 години впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, проник на територію домоволодіння будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , який згідно конституційних особистих прав наділений правом на недоторканість житла чи іншого володіння.

Після цього він, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до житла, направився до будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння та шляхом пошкодження запірного пристрою веранди, а в подальшому пошкодженням вхідних дверей будинку проник у середину приміщення будинку, який належить потерпілому.

Незаконно проникнувши до будинку, розташованого за вказаною вище адресою, ОСОБА_8 , почав переміщатися по кімнатах вказаного будинку та в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 , порушив гарантоване ст. 30 Конституції України право ОСОБА_6 , на недоторканність житла.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному проникненні до житла, органами досудового розслідування кваліфіковані правильно, за ч. 1 ст. 162 КК України.

28 січня 2019 року між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення між підозрюваним та потерпілим у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненому визнав повністю та просив суд затвердити угоду про примирення від 28 січня 2019 року, досягнуту між ним та потерпілим, за якою він визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Сторони дійшли згоди щодо призначення йому покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Також пояснив, що укладення угоди з його сторони є добровільним, він розуміє права, передбаченні п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього, у разі затвердження цієї угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 , у підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про примирення з обвинуваченим ОСОБА_4 , просив суд її затвердити, призначивши обвинуваченому покарання, визначене цією угодою. Також пояснив, що на даний час претензій до обвинуваченого не має, укладення угоди з його сторони є добровільним, наслідки затвердження угоди, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України зрозумілі.

Перевіривши угоду про примирення та заслухавши думку потерпілого, обвинуваченого, прокурора, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, зазначена угода про примирення відповідає вимогам КПК України та закону і підлягає затвердженню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 469 КПК України, за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.162 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинуваченому цілком зрозумілі права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Потерпілий також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

Також судом встановлено, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам КПК України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, не встановлено видимої неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про примирення, відповідає санкції ч.1 ст.162 КК України.

Згідно ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.5 ст.469, п.1 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. При прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з вище наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 , та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів по справі вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 314, 368-371, 373, 374, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення укладену 28 січня 2019 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень

Підстави для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - відсутні.

Речові докази по справі: чоловічу шапку сірого кольору, яка знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Любарського відділення поліції, після набрання вироком суду законної сили, повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1