Справа № 177/1119/19
Провадження № 1-кп/177/30/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000249 від 08.06.2019 за ч. 1 ст. 125 КК України, щодо:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро (Дніпропетровська), громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, невійськовозобов`язаного, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

за участі:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 31.05.2019 близько 20 год. 00 хв., знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , зустрів раніше знайому ОСОБА_6 , з якою у нього, на ґрунті тривалих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, під час якого він, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на спричинення останній тілесних ушкоджень, підійшовши до ОСОБА_6 впритул, схопив її лівою рукою за шию, а правою рукою умисно наніс два удари в область лівої сторони обличчя та голови, тим самим спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця лобно-тім`яної області ліворуч, садна на верхній губі та щоці ліворуч, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 25.06.2019 № 878, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину в інкримінованому злочині визнав, надавши показання про те, що проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , виховують спільну малолітню дитину, ОСОБА_4 . Шлюб з ОСОБА_9 офіційно не зареєстрований. На даний час займається ремонтом автомобілів, в тому числі, неодноразово ремонтував автомобіль потерпілої ОСОБА_6 . Під час чергового ремонту автомобіля потерпілої, з останньою виник конфлікт, оскільки вона, будучи незадоволеною якістю ремонту автомобіля, почала розповсюджувати по селу плітки про нього та співмешканку ОСОБА_9 , їх спільну дитину. 31.05.2019 близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_9 повернувшись додому, поскаржилася йому, що її словесно ображала ОСОБА_6 , яка приїхала з чоловіком до своєї матері, що проживала по сусідству, по АДРЕСА_2 . Обурений такою поведінкою потерпілої, він вийшов з двору та помітивши ОСОБА_6 біля подвір`я її матері, зробив їй зауваження. Однак остання почала його ображати словесно, а також співмешканку, після чого він, не стримавшись, підійшов до потерпілої, вхопивши її лівою рукою за підборіддя, а правою за затилок. При цьому, у цей час ОСОБА_6 намагалася його вдарити, однак не влучила. Після чого, він наніс їй два удари долонею по обличчю, в його ліву частину. Жалкує про вчинене, не бажав настання таких наслідків. Вважає, що саме потерпіла спровокувала конфлікт, оскільки почала ображати його родину. У послідуючому він намагався залагодити цей конфлікт, під час другого судового засідання, яке відбулося 14.08.2019, просив вибачення у потерпілої, пропонував їй сплатити в якості компенсації 2000,00 грн, однак ОСОБА_6 на контакт не йшла, вказуючи, що запропонована ним сума відшкодування не відповідає завданій їй шкоді.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 надала показання про те, що дійсно, з обвинуваченим ОСОБА_3 склалися неприязні відносини через ремонт останнім її автомобіля, який виконувався неякісно, із затримкою. 31.05.2019 близько 20 год. 00 хв., вона разом з чоловіком приїхала до своєї матері, ОСОБА_10 , що проживає по АДРЕСА_2 . Біля двору матері вони зустрілися з ОСОБА_3 , з яким виник словесний конфлікт через ремонт її автомобіля, під час якого останній наніс їй два удари в ліву частину обличчя. Після вказаного конфлікту ОСОБА_3 лише через 2,5 місяців намагався з нею примиритися, пропонуючи сплатити 2000,00 гривень. Однак вважає, що вказана суму не відповідає розміру тих страждань, які вона пережила внаслідок злочинних дій обвинуваченого та оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 пояснили, що під час словесного конфлікту, який мав місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 31.05.2019 близько 20 год. 00 хв., біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 удари по обличчю, спричинивши тим самим тілесні ушкодження останній.

Крім того, у судовому засіданні досліджено висновок судово-медичної експертизи від 14.06.2019 № 878, відповідно до якого, тілесні ушкодження у вигляді: синця лобно-тім`яної області ліворуч, садна на верхній губі та щоці ліворуч за характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки (а.п.41-42)

Таким чином, дослідивши у судовому засіданні кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним в повному обсязі обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставин які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановленою.

Суд не враховує в якості пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, оскільки такого каяття в поведінці обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає, останній у потерпілої вибачення просив лише формально, шкоду їй не відшкодував.

При цьому, суд виходить з того, що щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо. Виражене словесно визнання особою своєї вини у злочині не завжди є проявом саме щирого каяття.

Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується ст. 50, ст. 65 КК України та враховує, що вчинений ним злочин, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягався, судимостей не має (а.п.48), за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований (а.п.52), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває (а.п.48-49), а також відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, і вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу.
Таке покарання буде справедливим та у розумінні ст. 50 КК України, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

До початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 подала цивільний позов та просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 20000,00 гривень моральної шкоди, завданої злочином.
В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди потерпіла послалася на те, що вона зазнала сильних душевних страждань пов`язаних з фізичним болем. Відчувала приниження, оскільки через отримані ушкодження обличчя не могла вийти на роботу. Такий стан речей її дуже пригнічував.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 , цивільний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, як необґрунтованого та недоведеного.
Розглядаючи по суті заявлений потерпілою цивільний позов, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Крім того, як роз`яснюється в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню те, що потерпіла зазнала душевних страждань внаслідок пережитого нею фізичного болю, відчуття порушення особистої недоторканості, та змушена була вживати відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психоемоційного стану, а тому сам факт завдання потерпілій моральної шкоди суд вважає доведеним.
Водночас, беручи до уваги майновий стан обвинуваченого, характер вчиненого ним діяння, форму та ступінь його вини, визнання ним вини, загальний рівень життя обвинуваченого та потерпілої, а також з урахуванням характеру та обсягу страждань яких зазнала потерпіла від злочинних дій обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений потерпілою розмір компенсації моральної шкоди є надмірним і може бути задоволений лише частково, на суму 5000,00 грн.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 128, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Матеріали кримінального провадження № 0000249 від 08.06.2019 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/1119/19 (провадження № 1-кп/177/30/20).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: