ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 620/363/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/678/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 309 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Красноград, Харківської області, українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий останній раз:
- 27.11.2018 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із випробуванням на 2 роки
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Застосовано ч.1 ст.71 КК та до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 27.11.2018 року за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України та остаточно Воронянському призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Вироком встановлено, що ОСОБА_7 в червні місяці 2018 року, точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, перебуваючи на території місця свого проживання в АДРЕСА_1 , зірвав раніше посаджені ним кущі коноплі, які переніс до свого господарського приміщення, а решту одніс до іншого домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , яке знаходиться у його користуванні. Сховавши їх у вказаних домоволодіннях, залишив їх сушитися, а коли вони висохли, у подальшому використовував їх для власного вживання без мети збуту.
20.06.2018 року в житловому будинку за адресою: в АДРЕСА_1 , було проведено обшук, у ході якого вказані кущі коноплі та пластикові пляшки з нашаруванням речовини темно- коричневого кольору виявлено не було та ОСОБА_7 добровільно не видано, тим самим останній повторно, діючи з прямим умислом та продовжуючи незаконно зберігати наркотичні засоби, залишив вказані кущі та пляшки з речовиною для власного вживання без мети збуту.
03.02.2019 року під час проведення обшуку у будинках, якими користується, ОСОБА_7 за адресами: в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено пакунки в яких знаходились рослини коноплі та пластикові пляшки з речовиною, які ОСОБА_7 зберігав з червня 2018 року.
Виявлені в результаті обшуку речовини рослинного походження є особливо небезпечними наркотичними засобами-канабісом, загальна маса яких в перерахунку на суху речовину становить 497, 5716 грам, а нашарування речовини коричневого кольору на поверхнях пляшок є екстрактом канабісу, маса яких в перерахунку на суху речовину становить 1, 1532 грама.
Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій пояснив, що свою вину визнав повністю лиш тому, що в його домоволодіннях були знайдені заборонені речовини, хоча він сам не розуміє звідки вони там взялися. Вважає, що при обшуку за попереднім кримінальним провадженням співробітники міліції навмисно не вилучили всі наркотики , або не відшукали. Він вважав, що всі наркотики були вилучені при обшуку 20.06.2018 року і тому забув де їх спрятав та не перевіряв. Вказав, що було порушено його право на захист, оскільки йому не надали захисника. Крім того зазначив, що слідчий йому погрожував, якщо він не визнає свою вину, то підозра паде на бабцю обвинуваченого ОСОБА_8 за якою ОСОБА_9 доглядав. Також зазначив, що поняті при обшуку були підкуплені співробітниками поліції . Просить вирок районного суду скасувати та ухвалити вирок апеляційною інстанцією, яким призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України. Також подав доповнення в яких зазначає, що його бабка ОСОБА_8 на даний час померла, а оскільки у нього є мати , яка потребує його догляду ; він пройшов курс лікування від наркоманії ; в теперішній час лікується від туберкульозу в колонії , просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає що відпала необхідність ізолювати його від суспільства.
Заслухавши доповідь головуючого судді; пояснення обвинуваченого , який підтримав апеляційну скаргу; заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів прийшла до висновку , що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення його права на захист, колегія суддів вважає, що вказане спростовується фактом вручення та роз`яснення пам`ятки про права та обов`язки (а.с.31) , звукозаписом та журналом судового засідання від 19.08.2019 року (а.с.74-77) під час якого обвинуваченому ОСОБА_7 було в повному обсязі роз`яснено його права та обов`язки та уточнено чи правильно він розуміє зміст статті 349 КПК України.

Сам ОСОБА_7 в суді першої інстанції та в апеляційному суді не заперечував, що до обшуку, який було проведено 20.06.2018 року, сховав коноплю, щоб її не знайшли , а потім забув за неї і вважав, що усе вилучено співробітниками поліції в перший раз . При цьому обвинувачений , продовжував зловживати наркотиками до 03.02.2019 року, тому були вилучені пляшки з екстрактом канабісу.

Отже, оскільки ОСОБА_7 навмисно прятав наркотичний засіб , щоб його не було виявлено поліцією , подальше перебування наркотичного засобу в місці схову колегія суддів вважає навмисним зберіганням наркотичного засобу , незалежно від того чи було його виявлено правоохоронними органами при першому обшуку і чи не забула про нього особа, яка наркотичний засіб сховала.

Тому дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Враховуючи , що обвинувачений повністю визнає свою провину та не оспорює фактичні обставини зазначені у вироку , посилання Воронянського на тиск з боку слідчого та підкуп понятих є не тільки безпідставним , а й безглуздим, оскільки за таких обставин в застосуванні недозволених методів слідства нема жодної потреби.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відповідно до наданої характеристики скарг до сільської ради на ОСОБА_7 не надходило.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття та відсутністьобставин, що обтяжують покарання.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо суворості покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий в тому числі і за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, але відповідних висновків для себе не зробив та продовжуючи злочинну діяльність вчинив новий злочин у сфері обігу наркотичних засобів протягом іспитового строку, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особи.

Доводи обвинуваченого про наявність на піклуванні матері похилого віку; завершення лікування від наркоманії та продовження лікування туберкульозу, в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи обвинуваченого та скоєного ним злочину і не дають підстав для призначення йому покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Тому колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із суворістю колегія суддів не має.

Керуючись ст. ст. 405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Красноградського районного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року,стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: