КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги директора ТОВ «Інвест-проперті» ОСОБА_6 , представника КП «Київтранспарксервіс» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :62:701:0028 площею 1,5012 га, розташовану за адресою: м.Київ, вул. Бальзака Оноре де, 16-24, яка на праві власності зареєстрована за Територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради (), а також розташованій на ній об`єкти нерухомості, а саме: будинок охорони «А», площею 150,6 кв.м.; підсобне приміщення «Б», площею 74,4 кв.м.; будинок охорони «В», площею 25,5 кв.м., які на праві власності зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСКА-1» (), шляхом заборони розпорядження та користування.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, директор ТОВ «Інвест-проперті» та представник КП «Київтранспарксервіс» подали апеляційні скарги.

Директор ТОВ «Інвест-проперті» в своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 10 червня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що арештована земельна ділянка не відповідає ознакам речового доказу, оскільки вона не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення; прокурором не вказано, які саме сліди злочину вона зберегла на собі або які інші відомості на ній містяться, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження» не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій; не є річчю набутою кримінально протиправним шляхом або отриманою юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження вказує на те, що розгляд клопотання прокурора проводився без виклику апелянта, а апеляційна скарга подана у строки визначені ч. 3 ст. 395 КПК України.

За аналогічних доводів та підстав представник КП «Київтранспарксервіс» просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення представників власників майна, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджуються з доводами апелянтів про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальн6ому провадженні №0000373 від 23.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вказане в клопотанні майно відповідає ознакам речового доказу.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України є такими, що не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами справи.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подані апеляційні скарги, за викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :62:701:0028 площею 1,5012 га, розташовану за адресою: м. Київ, вул.. Бальзака Оноре де, 16-24, яка на праві власності зареєстрована за Територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради (), а також розташованій на ній об`єкти нерухомості, а саме: будинок охорони «А», площею 150,6 кв.м.; підсобне приміщення «Б», площею 74,4 кв.м.; будинок охорони «В», площею 25,5 кв.м., які на праві власності зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСКА-1» (), шляхом заборони розпорядження та користування, - залишити без змін, а апеляційні скарги директора ТОВ «Інвест-проперті» ОСОБА_6 , представника КП «Київтранспарксервіс» ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/337/2020 Категорія ст.170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1