Справа № 206/5493/19
1-кп/206/55/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро клопотання потерпілого ОСОБА_3 про накладення арешту на майно яке належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_4 по кримінальному провадженню під № 0000072 від 18.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
До Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому заявив клопотання про накладенння арешту на майно яке належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженню. В обґрунтування клопотання зазначив, що ним на досудовому розслідуванні було подану позовну заяву від 28.08.2019 до Самарського районного суду через слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 в якій він просив суд стягнути з підозрюваного ( обвинуваченого) ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 6845 гривень та моральну шкоду в розмірі 600 000 гривень, крім того понесені судові витрати у сумі 3150 гривень. Але слідчим не було вжито заходів для забезпечення вказаного цивільного позову шляхом накладення арешту на майно на досудовому розслідуванні, а відтак вважав за необхідне вжити всіх можливих заходів для збереження майна, що належить обвинуваченому ОСОБА_4 на праві власності так як вказане майно в повній мірі може забезпечити виконання рішення про стягнення завданої шкоди.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_3 в судовому заявив клопотання про накладення арешту на майно яке належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженню.
Захисники-адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання потерпілого, посилаючись на те що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, оскільки на теперішній час обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 не ухвалено, а відтак вину у вказаному кримінальному провадження не встановлено, також зазначили що право власності на майно ОСОБА_4 на яке посилається в клопотанні потерпілий в законному порядку, не було встановлено, а тому вважали що вказане клопотання є необґрунтованим та безпідставним, та за цих підстав не підлягає задоволенню.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Суд, вивчивши клопотання потерпілого ОСОБА_3 , заслухавши думку учасників судового процесу, та дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна у розумінні частини 2 статті 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, повинен врахувати достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні потерпілого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України, встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Так, потерпілий ОСОБА_3 в своєму клопотанні, не навів наявність обґрунтованих ризиків щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна обвинуваченим ОСОБА_4 .
Крім того, санкція частини першої статті 121 КК України за якою обвинувачується ОСОБА_4 не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Разом з тим, суд, зазначає, що потерпілий ОСОБА_3 не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_4 , якщо будуть наявні ризики щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна обвинуваченим ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, суд, вважає, що клопотання потерпілого ОСОБА_3 про накладення арешту на майно яке належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_4 по кримінальному провадженню під № 0000072 від 18.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 131, 132, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 про накладення арешту на майно яке належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню під № 0000072 від 18.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1