печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000031 від 16.01.2020,

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2020 у справі № 757/12854/20-к, яке вилучене під час обшуку від 20.03.2020 в приміщенні, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Інструментальна, 32, яке фактично перебуває у володінні ТОВ «ТД «Мірана» (), а саме на грошові кошти в сумі 1 216 384 грн.

Крім того, заявник просить зобов`язати слідчого повернути вказане майно його володільцю.

Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки вилучене майно не має ознак визначених ст. 98 КПК України. Процесуальний статус ОСОБА_3 в кримінальному провадженні не визначений. Вилучені грошові кошти не є коштами набутими кримінально протиправним шляхом. ОСОБА_3 офіційно працює, має постійний дохід (за період з 25.06.2015 року по 30.08.2019 року останнім було отримано за вказаний період заробітну плату на загальну суму в розмірі 829 946 грн. 27 коп.) та членами його сім`ї було продано належну їм в рівних частинах квартиру на праві спільної часткової власності, в результаті чого сім`єю було отримано грошові кошти в сумі 416 660 грн. Вказане, на думку заявника, свідчить про відсутність підстав для збереження накладеного арешту.

Власник майна у судове засідання не з`явився, розгляд справи просив провести без його участі, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Слідчий в кримінальному провадженні до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності та просив відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000031 від 16.01.2020, за фактом незаконного виготовлення підакцизних товарів, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, а також зберігання з метою використання при продажу товарів, збутом підроблених марок акцизного податку, вчинених організованою групою, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2020 у справі № 757/12854/20-к накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучене обшуку від 20.03.2020 в приміщенні, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Інструментальна, 32, яке фактично перебуває у володінні ТОВ «ТД «Мірана» (), а саме: два системних блока «Vinga», грошові кошти в сумі 1 216 384 грн. та цигарки.

Ухвалюючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів.

Разом з тим, з наданих з наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 та члени його сім`ї мали дохід, що дозволяло заощадити частину коштів, які вилучені при обшуку в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, джерело походження вилучених грошових коштів та законність їх набуття підтверджується наданими копіями договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2019 року згідно якого дружиною ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , її сестрою ОСОБА_5 та їх матір`ю ОСОБА_6 було продано належну їм в рівних частинах квартиру на праві спільної часткової власності, в результаті чого сім`єю було отримано грошові кошти в сумі 416 660 грн. та довідкою про доходи отримані ОСОБА_3 за період з 25.06.2015 року по 30.08.2019 року згідно з якою останнім було отримано за вказаний період заробітну плату на загальну суму в розмірі 829 946 грн. 27 коп.

Таким чином, слідчий суддя погоджується, що вилучені грошові кошти не є майном набутим кримінально-протиправним шляхом в результаті вчинення злочину, а також слідчий суддя вважає відсутніми об`єктивні дані, які б підтверджували, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є предметом, доказом кримінального правопорушення, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, відносно ОСОБА_3 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно нього не здійснюється.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Згідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на майно ОСОБА_3 .

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

З урахуванням наведеного клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 174, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000031 від 16.01.2020 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2020 у справі № 757/12854/20-к, яке вилучене під час обшуку від 20.03.2020 в приміщенні, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Інструментальна, 32, яке фактично перебуває у володінні ТОВ «ТД «Мірана» (), а саме на грошові кошти в сумі 1 216 384 грн.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_7 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 16.01.2020 повернути ОСОБА_3 майно, яке вилучене під час обшуку від 20.03.2020 в приміщенні, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Інструментальна, 32, яке фактично перебуває у володінні ТОВ «ТД «Мірана» (), а саме грошові кошти в сумі 1 216 384 грн.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1