ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника ТОВ ФК Ассісто - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ТОВ ФК Ассісто - адвоката ОСОБА_5 ,
представника ТОВ Т.Е.К. - адвоката ОСОБА_7 ,
директора ТОВ Т.Е.К. - ОСОБА_8 ,
встановила:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на у кримінальному провадженні № 0002283, а саме на майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року, шляхом заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що дані, наявні у матеріалах провадження дають підстави вважати, що вказані майнові права за кредитним договором є речовими доказами по справі, з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій невстановлених осіб, у тому числі вчинення нових злочинів, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно.
Представник ТОВ ФК Ассісто - адвокат ОСОБА_5 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на подання апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що представник ТОВ ФК Ассісто не приймав участі у розгляді справи, за результатами якої було прийнято оскаржувану ухвалу і він довідався про її існування лише 09.06.2020 року, а тому вказані обставини не залежали від його волі і є поважною причиною пропуску строку на подання апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».
09.08.2019 року було проведено електронні торги з продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-07-19-000174-b, переможцем аукціону визнано ТОВ ФК Інвестохіллс Веста.
22.10.2019 року між ПАТ Банк Камбіо та ТОВ ФК Інвестохіллс Веста було укладено договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав, за результатами відкритих торгів (аукціону). Відповідно до умов зазначеного договору ПАТ Банк Камбіо відступив на користь ТОВ ФК Інвестохіллс Веста права вимоги на майнові права ПАТ Банк Камбіо до ТОВ Т.Е.К. та іпотекодавців ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за відповідними договорами іпотеки.
18.05.2020 року між ТОВ ФК Інвестохіллс Веста та ТОВ ФК Ассісто укладено попередній договір № 18/05/2020 про відступлення права вимоги. Відповідно до умов попереднього договору сторони домовились укласти 05.06.2020 року основний договір, за яким ТОВ ФК Інвестохіллс Веста повинно передати (відступити) ТОВ ФК Ассісто право грошової вимоги ТОВ ФК Інвестохіллс Веста до ТОВ Т.Е.К.
03.06.2020 року ТОВ ФК Ассісто направило лист ТОВ ФК Інвестохіллс Веста з пропозицією погодити проект основного договору. Листом у відповідь ТОВ ФК Інвестохіллс Веста повідомило апелянта про неможливість укласти основний договір у зв`язку з наявністю арешту на майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року, шляхом заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року.
Вказує, що оскажувана ухвала забороняє апелянту укласти основний договір за яким, ТОВ ФК Ассісто набуває право вимоги до ТОВ Т.Е.К. Слідчий суддя розглядаючи питання застосування арешту фактично вдався до аналізу і оцінки обставин, які підлягають розгляду в цивільному порядку, а саме дійсності цивільних правочинів і виконання умов за кредитними договорами.
Апелянт зазначає, що слідчий суддя ігнорує недійсність правочинів встановлену Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб і фактично приймає позицію ТОВ Т.Е.К., хоч вона і суперечить іншим обставинам кримінального провадження. Слідчий суддя в ухвалі вказує, що відсутність арешту призведе до неправомірного відчуження земельних ділянок ТОВ Т.Е.К., при цьому, суд встановив, що арештовані земельні ділянки не перебувають у власності ТОВ Т.Е.К., а лише передані в оренду. Крім того, суд не пояснив, яким чином відсутність арешту на майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року стосується земельних ділянок, які перебувають в оренді у ТОВ Т.Е.К.
Апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, слідчий суддя послався на ухвалу Господарського суду м. Києва від 21.08.2019 року у справі №910/11226/19, якою заяву ТОВ Т.Е.К. про забезпечення позову задоволено частково. Однак постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 року, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду від 21.12.2019 року, ухвалу Господарського суду м. Києва від 21.08.2019 року у справі №910/11226/19 скасовано частково, у задоволенні заяви ТОВ Т.Е.К. про забезпечення позову відмовлено повністю. Відтак, оскаржувана ухвала слідчого судді ґрунтується на скасованій ухвалі Господарського суду м. Києва від 21.08.2019 року.
Крім того вказує, що слідчий суддя мотивував оскаржувану ухвалу тим, що за інформацією, що мається в розпорядженні ТОВ Т.Е.К., всі фізичні особи-іпотекодавці оскаржили повідомлення-вимоги ПАТ Банк Камбіо в судовому порядку, однак суд не перевірив фактичний стан розгляду вказаних справ. Сам факт оскарження повідомлення-вимоги не може свідчити про їх недійсність.
Директор ТОВ Т.Е.К. ОСОБА_12 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, яких просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог ТОВ ФК Асісто, ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Зазначає, що у ТОВ ФК Асісто відсутнє право на апеляційне оскарження рішення слідчого судді від 17.09.2019 року, оскільки накладений арешт жодним чином не впливає на права апелянта. З цих же підстав, строк апеляційного оскарження судового рішення поновлений бути не може.
Під час апеляційного розгляду представник ТОВ ФК Асісто підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити.
Директор, представник ТОВ Т.Е.К. та прокурор заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники судового розгляду підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.
Колегією встановлено, що розгляд клопотання слідчого судом першої інстанції проведений без виклику апелянта, якому не було відомо про дату, час та місце слухання справи. Тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом пропущено не було.
Як вбачається з наданих матеріалів, 6 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002283 внесено відомості про вчинення злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. В межах вказаного кримінального провадження старший слідчий СВ Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_13 про накладення арешту на майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року, шляхом заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року.
Ухвалою слідчого судді клопотання задоволено та накладено арешт на вказане майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Арешт майна, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК, допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Колегія суддів зазначає, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону, зокрема повинну бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно матеріалів провадження, слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який розглядав його, вказаних вимог закону дотрималися в повному обсязі.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що 28 серпня 2013 року між TOB «Т.Е.К.» та ПАТ «Банк Камбіо» був укладений кредитний договір № 129/08-13. Зобов`язання TOB «T.E.K.» за кредитним договором були забезпечені іпотекою нерухомого майна, а саме земельних ділянок та заставою майнових прав по Договору банківського вкладу №23/08-13 від 30.08.2013 р. на суму 30 000 000.00 гривень.
11.09.2014 року заборгованість TOB «T.E.K.» за кредитним договором була погашена у повному обсязі та в порядку визначеному умовами договорів, які були укладені між TOB «Т.Е.К.» та ПАТ «Банк Камбіо».
04.12.2014 року постановою Правління Національного банку України №782 від прийняте рішення №140 від 04.12.2014 року про початок з 05.12.2014 року виведення ПАТ «Банк Камбіо», з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 05.12.2014 р. по 04.03.2015 р.
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» направив TOB «Т.Е.К.» повідомлення про нікчемність правочину та вимогами у тридцятиденний строк виконати порушені зобов`язання за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року на загальну суму 51 481 643,84 грн., а також сплатити неустойку, яка буде розрахована банком, у разі не виконання - ПАТ «Банк Камбіо» зверне стягнення на предмет іпотеки за Іпотечними договорами.
З наведеного слідує, що співробітниками відділення «Дніпропетровська дирекція ПАТ «Банк Камбіо», ще у 2014 році були розпочаті дії спрямовані на заволодіння майном TOB «Т.Е.К.».
09.08.2019 року на електронному майданчику ТОВ «Держзакупівлі.Онлайн», на замовлення ПАТ «Банк Камбіо», відбувся електронний аукціон з продажу права вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.03.2013 року, що має забезпечення з забезпечення в якості восьми земельних ділянок з кадастровиим номерами: :01:074:0116, :01:0740094, :01:074:0118, :01:074:0092, :01:074:0117, :01:074:0119, :01:074:0090, :01:074:0093.
Переможцем даного аукціону визнано ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».
Враховуючи, що у результаті зазначених дій ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» право вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року може бути неодноразово відчужене, слідчий просив для повного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речового доказу по даному кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження. Отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
Доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала забороняє ТОВ ФК Асісто укласти основний договір за яикм воно набуває право вимоги до ТОВ Т.Е.К., що слідчий суддя вдався до аналізу і оцінки обставин, які підялгають розгляду в порядку цивільного судочинства, що судом не було належним чином перевірено всі обставини по справі, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону.
Ухвала слідчого судді є належним чином обґрунтованою, вмотивованою та законною.
Процесуальних порушень під час апеляційного перегляду справи виявлено не було.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Отже, апеляційну скаргу представника ТОВ ФК Асісто - адвоката ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, - без зміни.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу представника ТОВ ФК Ассісто - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, а саме на майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року, шляхом заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3