Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2765/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Богунського районного суду Житомирської області 30 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0003446 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 30 березня 2020 року Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0003446 від 13.08.2019р. про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357КК України повернуто прокурору Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 . Рішення суду обгрунтовано тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки допущені в обвинувальному акті порушення вимог КПК України є істотними, порушують права інших осіб, що не є обвинуваченими або засудженими, перешкоджають суду постановити законне і обґрунтоване рішення у даній справі.

В апеляційній скарзі прокурор, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження по обвинуваченню в суді першої інстанції в порядку вимог ст. ст. 314-316 КПК України. Посилається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а відтак підлягає скасуванню. Вказує, що суд при поверненні обвинувального акту прокурору стосовно ОСОБА_7 посилається на ст. 17 КПК України та зазначає про порушення презумпції невинуватості осіб, при цьому будь якого обґрунтування про невідповідність самого обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України судом не наведено. При цьому, в обвинувальному акті прокурором викладено фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень з посиланням на осіб, стосовно яких матеріали кримінального провадження виділенні в окреме кримінальне провадження, а тому посилання суду на порушення вимог ст. 17 КПК України є необгрунтованим. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що обвинувальний акт стосовно осіб, про порушення презумпції невинуватості яких зазначив суд у своїй ухвалі від 30.03.2020 року скерований до суду та перебуває на розгляді Корольовського районного суду міста Житомира. Також зазначає, що обвинувальний акт по своїй процесуальній природі не є кінцевим рішенням яке встановлює наявність або відсутність винуватості особи у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, дане рішення на стадії судового розгляду в суді першої інстанції приймається у формі ухвали, вироку. Стверджує, що підстави для повернення обвинувального акту, зазначені в ухвалі суду, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, обвинувальний акт в цілому відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому послідовно викладені відомості, зазначена правова кваліфікація цього правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення із зазначенням форми вини, а також всі інші вимоги, встановлені статтею 291 КПК України в обвинувальному акті виконано, а висновок суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 2,7,17 КПК України не ґрунтується на законі.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Обвинувачений просив направити справу до суду для об`єднання її з іншим провадженням відносно інших співучасників даного кримінального правопорушення, яке знаходиться на розгляді в Корольовському районному суді м.Житомира.

Захисник заперечив проти апеляційної скарги, вказавши на неможливість призначення обвиувального акту за обставин, визначених судом та процесуальну неможливість об`єднання обох проваджень у зв`язку з тим, що вони перебуювають на розгляді в різних судах.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором. Зокрема, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

71) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувачення, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.283 КПК України, обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Суд при прийнятті рішення зазначених вимог закону дотримався та ухвалив законне і обгрунтоване рішення, виходячи з наступного.

За вимогами ч.1 ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, однією з яких є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст.17 КПК України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч.5 ст.17 КПК України).
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення умисних злочинів, зокрема у незаконному заволодінні транспортним засобом, нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Викладені встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення злочинів, в істотне порушення завдань та загальних засад, передбачених ст.ст.2,7,17 КПК України, в обвинувальному акті містяться незаконні твердження про участь у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень іншим певним особам, що не є обвинуваченими у даному кримінальному провадженні або щодо яких є вирок суду - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , із вказанням певної ролі цих осіб у вчиненні злочинів.
Вищевказані порушення вимог КПК України, допущені в обвинувальному акті є істотними, оскільки порушують права інших осіб, що не є обвинуваченими або засудженими в даному кримінальному провадженні, перешкоджають суду постановити законне і обґрунтоване рішення у даній справі, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що така вказівка органу досудового розслідування в обвинувальному акті конкретних анкетних даних осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, як співучасників вчинення злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , впливає на законність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з огляду на дотримання прав та законних інтересів інших осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження, навіть якщо прокурор вважає встановленим їх співучасть у вчиненні даного правопорушення із обвинуваченим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору.

Доводи прокурора про те, що підстави для повернення обвинувального акту, зазначені в ухвалі суду, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, обвинувальний акт в цілому відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому послідовно викладені відомості, зазначена правова кваліфікація цього правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення із зазначенням форми вини, а також всі інші вимоги, встановлені статтею 291 КПК України в обвинувальному акті виконано, а висновок суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 2,7,17 КПК України не ґрунтується на законі, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що в обвинувальному акті прокурором викладено фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень з посиланням на осіб, стосовно яких матеріали кримінального провадження виділенні в окреме кримінальне провадження, та те що обвинувальний акт стосовно осіб, про порушення презумпції невинуватості яких зазначив суд у своїй ухвалі скерований до суду та перебуває на розгляді Корольовського районного суду міста Житомира, не спростовують висновків суду в даному кримінальному провадженні, оскільки розгляд кримінального провадження, в якому будь-яким чином підлягають встановленню обставини вчинення протиправних дій в тому числі особами, які не є учасниками даного провадження, за їх відсутності у зазначеній якості, є неприпустимим, а залучити даних осіб до участі в судовому розгляді даного кримінального провадження без встановлення їх процесуального статусу та законних підстав для цьому суд повноважень не має.

Таким чином хоча обвинувальний акт, як правильно зазначено автором апеляції, і не є тим процесуальним документом, який встановлює винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, разом з тим його зміст не повинен порушувати права та законні інтереси будь-якої особи, тим більш тієї, якої зазначений процесуальний документ не стосується, та його зміст повинен відповідати загальним засадам кримінального провадження та бути складеним з безумовним дотриманням положень Конституції України.

Однак з огляду на твердження в обвинувальному акті про участь у вчиненні злочину іншим осіб, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не є учасниками даного кримінального провадження, можна зробити висновок про те, що даний обвинувачльний акт не відповідає в повному обсязі вимогами як ст. 291, та і загальним засадам кримінального провадження , передбаченим положеннями ст.ст. 2, 7, 17 КПК України.

При цьому доводи прокурора та обвинуваченого про те, що повернення обвинувального акту прокурору перешкодить подальшому об`єднанню даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 з кримінальним провадженням щодо співучасників даного злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , Яке перебуває на розгляді суду, що в свою чергу перешкодить об`єктивному та повному судовому розгляду обох кримінальних проваджень, є безпідставними, оскільки зазначені кримінальні провадженні підлягають розгляду різними судами м.Житомира та не можуть бути об`єднані в одне кримінальне провадження рішенням одного з даних судів.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду Житомирської області 30 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0003446 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.289, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: