ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 521/8873/18 1-кп/521/249/20

10 січня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003587 від 02.09.2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2017 року, приблизно о 07 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним легковим автомобілем марки «Geely JL 7162 МК 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_7 , при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини, рухався в м. Одесі по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття між-квартального проїзду з боку вул. І. Рабіна в напрямку вул. Радісна навпроти будинку № 7 по вул. Радісна, з дозволеною швидкістю руху, за кермом транспортного засобу уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував та при виконанні маневру - виїзду на проїжджу частину вул. Радісна, діючи необережно, проявивши злочинну самовпевненість, перед початком маневру не переконався, що цей маневр не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, який на той час перетинав дорогу між-квартального проїзду зліва направо за ходом руху автомобіля, заходів для своєчасного виявлення пішохода не вжив, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , 1953 року народження.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростку великогомілкової кістки правої гомілки, яке згідно з п. п. 2.2.2 і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відноситься до категорії тілесного ушкодження середньої тяжкості.
При об`єктивній можливості уникнути наїзду на пішохода, водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. 2.3 б), п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав та пояснив, що 02 вересня 2017 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, він керуючи власним автомобілем «Geely», виїжджав з прилеглої території будинку, в якому він мешкає на проїжджу частину вулиці Радісна. Пропустивши транспортний засіб, який рухався по головній дорозі вулиці Радісна, він почав рушати ліворуч та відчув, як переднім бампером вдарив чоловіка, який перетинав дорогу зліва направо та він відразу впав.
Обвинувачений не оспорював часу та місця пригоди, характеру та локалізації пошкодження транспортного засобу, тяжкості та механізму отримання потерпілим тілесного ушкодження. Натомість ОСОБА_7 заперечував свою винуватість як водія у вказаній ДТП. Зазначив, що потерпілого до моменту наїзду не бачив та не помітив, оскільки передня лобова стійка його автомобілю не дозволяла йому побачити чоловіка, який перетинає дорогу. Він відразу викликав карету швидкої медичної допомоги та поліцію. Пояснив, що правила дорожнього руху він не порушував, не хотів завдавати потерпілому фізичної травми, та якби потерпілій обійшов його автомобіль ззаду, ДТП не відбулася б. На його прохання в лікарню до потерпілого приїжджав його син та пропонував потерпілому на лікування грошові кошти у сумі 2 000 - 3 000 гривень, а також поштою відправляв потерпілому грошовий переказ, але потерпілий від отримання відмовився. Цивільний позов не визнає в повному обсязі.
Незважаючи на невизнання провини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість повністю доводиться нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:
Показами потерпілого ОСОБА_5 , який у судовому засіданні показав, що 02.09.2017 року в ранковий час він йшов по вулиці Радісна, та пройшовши близько половини пішоходу - відчув удар автомобілю та впав на землю. Водій транспортного засобу, підійшовши до нього, запитав що він робить, та обіцяв викликати швидку допомогу та співробітників поліції. Не дочекавшись поліції та швидкої, через хвилин п`ять до нього підійшов незнайомець та запропонував допомогу. Згодом його забрала швидка допомога та відвезла до лікарні № 11, де йому зробили знімок та провели операцію. Ніякої матеріальної допомоги у зв`язку з ДТП, після ДТП та під час розгляду справи в суді обвинувачений йому не пропонував та він не отримував. Оскільки він отримав тілесне ушкодження та знаходився тривалий час на лікуванні, заявляє цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди на загальну суму 151 269, 97 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 18 200 гривень.
Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що вважає винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину доведеною у повному обсягу та просив призначити йому покарання у виді штрафу. Позовні вимоги потерпілого підтримав та просив задовольнити.
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.09.2017 року з доданою до нього схемою дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого оглянуто місце ДТП в районі будинку № 7 по вулиці Радісна, в м. Одесі, де, під час огляду транспортного засобу «Geely JL 7162 МК 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в ранковий час в умовах необмеженої видимості по між-квартального проїзду і виїжджаючи на проїжджу частину вулиці Радісна скоїв наїзд на пішохода, виявлено пошкодження автомобілю у виді протертості лакофарбового покриття переднього бампера вище державного реєстраційного номеру по середині.
Висновком експерта комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи за № 566-А від 24.10.2017 року з ілюстративною таблицею у додатку, відповідно до якого рульове керування, гальмова система, ходова частина та система освітлення автомобіля «Geely JL 7162 МК 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент огляду знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію автомобіля змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі.
Висновком експерта судово-медичної експертизи за № 2906, розпочатої 09.11.2017 року та закінченої 06.12.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 , 1953 року народження, малося наступне тілесне ушкодження: закритий перелом зовнішнього виростку великогомілкової кістки правої гомілки. Зазначене ушкодження могло утворитися від дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова рухаючогося транспортного засобу в момент контактування з тілом постраждалого. Виходячи з локалізації ушкодження ОСОБА_5 , в момент контакту з транспортним засобом знаходився у вертикальному положенні й був звернений зовнішньою поверхнею області правого колінному суглобу по відношенню до нього. Дане ушкодження утворилося незадовго до надходження ОСОБА_5 до стаціонару, і таким чином, могло бути заподіяно 02.09.17 року. Описане ушкодження не було небезпечним для життя, а викликає тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Медичною картою № 10922/1313 стаціонарного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 02.09.2017 року по 20.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня № 11 м. Одеси» із заключним діагнозом: «Закритий внутрішньо-суглобовий перелом зовнішнього виростка великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням та супутнім діагнозом ІБС, дифузний кардіосклероз, атеросклероз аорти; ХХН 3 - хронічний пієлонефрит, симптоматична артеріальна гіпертонія 2 ст., 3 ст., ризик 4, СН 2 А.»
Висновком експерта судової автотехнічної експертизи за № 350-А від 26.04.2018 року, відповідно до якого у даній дорожній ситуації (дтп 02.09.2017 року) водій автомобіля «Geely JL 7162 МК 1.6» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України; мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, дотримуючись вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України; в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яка, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.
Оцінюючи зібрані у справі докази, в їх сукупності в результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження їх в судовому засіданні, суд вважає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України доведеним повністю, стороною обвинувачення доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 порушення п. 2.3 б), п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд розцінює як позицію обвинуваченого направлену на уникнення кримінальної відповідальності та спростовується показами самого обвинуваченого, потерпілого та дослідженими документами.
Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.
Відповідно до висновку КУ «ООМЦПЗ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного о 09 годині 55 хвилин 02.09.2017 року, у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України є необережним злочином невеликої тяжкості, особу винного, його вік та соціальне положення, стан здоров`я, те, що особа осудна, працездатна, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого ОСОБА_5 та його представника, які просили призначити покарання у вигляді штрафу та наполягали на позбавленні ОСОБА_7 водійського посвідчення, оскільки обвинувачений не розкаявся у вчиненому злочині, та не відшкодував заподіяні збитки.
Крім того, відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання, зокрема, за ч. 1 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулась через порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_7 , зважаючи на позицію потерпілого та його представника, з врахування ставлення обвинуваченого до кримінального правопорушення (злочину), відсутність добровільного відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди потерпілому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засовами в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Заявлений потерпілимОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 майнової шкоди в сумі 51 269 (п`ятдесят одна тисяча двісті шістдесят дев`ять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок, моральної шкоди в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, та витрати на правову допомогу в сумі 18 200 (вісімнадцять тисяч двісті) гривень підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.
Ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.
Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження. В результаті отримання тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_5 перебував на лікуванні, у зв`язку з чим поніс витрати в сумі 10 666 гривень 17 копійок, які підтверджені документально, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
В іншій частині позову про відшкодування майнової шкоди, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки інші витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.
Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_5 , яка була завдана йому незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , шляхом спричинення йому тілесного ушкодження, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнав потерпілий, зміни устоїв життя, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що підлягає стягненню розмір моральної шкоди у сумі 25 000 гривень, що відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілого.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються з витрат на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
За наведених вище обставин з обвинуваченого необхідно стягнути на користь потерпілого ОСОБА_5 документально підтверджених 18 200 гривень процесуальних витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, документально підтверджені витрати по кримінальному провадженню на залучення експертів під час проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи за № 566-А від 24.10.2017 року у розмірі 5566 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 50копійок та судової автотехнічної експертизи за № 350-А від 26.04.2018 року у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень, на загальну суму 7 282 (сім тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2017 року накладено арешт на автомобіль «Geely JL 7162 МК 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
13 жовтня 2017 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси частково задоволено клопотання ОСОБА_7 , скасовано арешт автомобіля «Geely JL 7162 МК 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.08.2008 року) в частині заборони користування ним та транспортний засіб безоплатно відповідно до зберігальної розписки, передано володільцю, а саме ОСОБА_7 .
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, до набрання вироком суду законної сили - будь-який запобіжний захід не обирати.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Будь-який запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили - не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), 10 666 (десять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 17 ( сімнадцять) копійок, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 18 200 (вісімнадцять тисяч двісті) гривень процесуальних витрат на правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати на залучення експертів під час проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи за № 566-А від 24.10.2017 року у розмірі 5566 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 50копійок та судової автотехнічної експертизи за № 350-А від 26.04.2018 року у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень, на загальну суму 7 282 (сім тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2017 року, на автомобіль марки «Geely JL 7162 МК 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та вважати повернутим ОСОБА_7 , відповідно до зберігальної розписки від 19.10.2017 року.
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1