Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/3/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2020 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Кіровограда, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваному в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16.45 год 21.12.2019 до 16.45 год 18.02.2020 та визначено розмір застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 115 260 грн.

За участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, задоволено клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16.45 год 21.12.2019 до 16.45 год 18.02.2020 та визначено розмір застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 115 260 грн.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на даний час необхідність в раніше обраному щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою не відпала, оскільки заявлені раніше ризики до вчинення останнім дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що посягає на суспільні інтереси - проти здоров`я населення та порушення обігу наркотичних речовин, на даний час свідки у даному кримінальному провадженні не допитувались судом, а тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний зможе ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню, зокрема здійснювати вплив на свідків.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Так, на переконання захисника, ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так під час розгляду даного клопотання, слідчий суддя запитав у прокурора та захисника чи бажають вони доповнити судовий розгляд додатковими поясненнями чи документами, на що сторона обвинувачення категорично заявила, що не має будь-яких доповнень та як наслідок наполягає на закінченні з`ясування обставин, з чим власне погодилась і сторона захисту.

Натомість слідчим суддею не приділено належної уваги, на те що серед досліджених письмових документів відсутнє рішення за змістом якого строк досудового розслідування продовжений після 26 грудня 2019 року.

Відтоді слідчий суддя мав право вирішувати строк дії запобіжного заходу лише в цьому проміжку часу при тому, що дія запобіжного заходу у його підзахисного за попередньою ухвалою спливала 26 грудня 2019 року о 16.45 год.

Отже, захисник вважає, що за відсутності клопотань сторони обвинувачення, слідчий суддя здійснюючи аналіз документів наданих останнім, взяв на себе функцію органу досудового розслідування, що власне не мав таких повноважень, а тому в даному випадку є неприпустимим та як наслідок істотним порушенням вимог КПК України.

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (яке згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України є джерелом законодавства) у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05 від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що нібито заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини, є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Додержання цих критеріїв національними судами, на переконання ЄСПЛ, є важливою гарантією від свавільного обмеження прав людини, а також запорукою виконання Україною міжнародних зобов`язань за конвенцією.

Вказує і на те, що поза увагою слідчого судді залишився прямий обов`язок сторони обвинувачення довести з посиланням на відповідні докази, що в даному випадку має місце недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України). Захисник уважає, що жодного з ризиків визначених ст. 177 КПК України не існує, та у слідчого судді не було законних підстав вважати, що його підзахисний переховувався від суду чи органів досудового розслідування, оскільки його попередня поведінка свідчить про інше.

Крім того, слідчим суддею не враховано спростувань захисту, що підозрюваний має постійне та зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, де проживає разом із сім`єю, тобто має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, що документально підтверджено, однак слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі вказане взагалі не враховано.

Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування запобіжного заходу - тримання під вартою.

Окрім цього, на переконання захисника, слідчий суддя, визначаючи розмір застави, не врахував положення ч. 4 ст. 182 КПК України, що призвело до визначення необґрунтовано великої суми застави. При цьому, стороною захисту надана слідчому судді заява про наявність потенційної особи, котра виявила бажання внести грошові кошти в сумі 40 000 грн, проте оскаржувана ухвала також не містить будь-якого аналізу даній обставині.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частинною 3 ст. 199 КПК України визначено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою мають бути вказані обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).
З матеріалів клопотання слідує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, та в даному кримінальному провадженню не виконані всі слідчі дії, які необхідно виконати до направлення кримінального провадження до суду.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачено ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існують ті ж самі ризики, передбачені п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу, а саме: він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки через тяжкість злочину по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, що вказує на те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду; може впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, про наявність зазначеного ризику свідчить той факт, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати судові рішення виключно показаннями осіб, які надані в судовому засіданні. При цьому, слід зазначити, що оскільки жоден із підозрюваних та свідків не були допитані в судовому засіданні, а тому підозрюваний, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зможе впливати на учасників кримінального провадження, в тому числі і шляхом схиляння до надання неправдивих показань в судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що на даний час існують ризики, визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки по даному кримінальному провадженню слід провести ряд слідчих (розшукових) дій.
Також, колегія суддів визнає за необхідне зазначити, що хоча підозрюваний має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, однак це не дає підстави вважати, що обрання відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та в подальших стадіях провадження.

Окрім цього, слідчий суддя, на переконання судової колегії, обґрунтовано визначив розмір застави ОСОБА_6 , оскільки такий обов`язок закріплений у ч. 3 ст. 183 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 с. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, розмір застави, який складає 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на переконання колегії суддів, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та не є надмірним, як про це вказує в апеляційній скарзі сторона захисту.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що слідчий суддя не мав права продовжувати строк дії запобіжного заходу ОСОБА_6 до 18.02.2020, оскільки матеріали клопотання не містили рішення слідчого судді щодо продовження строку досудового розслідування.

Так, з наданої в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019 слідує, що вказаним рішенням слідчого судді задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 4 місяців, тобто до 26.02.2020. При цьому, необхідно зазначити, що під час розгляд клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування був присутній і захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 , що вказує на його обізнаність із прийнятим слідчим суддею рішенням.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим, її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2019, якою ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 16.45 год 21.12.2019 до 16.45 год 18.02.2020 та визначено розмір застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 115 260 грн. залишити без зміни.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3