ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/217/20 Справа № 201/1006/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Капустин Яр Ахтубінського району Астраханської області РФ, громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2020 року у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000007 від 20.01.2020 року за ч. 3 ст. 369 КК України було відмовлено та застосовано до останньої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, до 31 березня 2020 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, що підтверджується доданими до клопотання матеріалами, і висновки органу досудового розслідування про наявність цієї підозри не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, а тому це може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.
Також слідчий суддя зазначив, що, як вбачається з матеріалів, всі обставини у сукупності дають підстави стверджувати про наявність ризику того, що підозрювана ОСОБА_8 зможе переховуватись від органів досудового розслідування чи суду. У той же час слідчий суддя при оцінці цього ризику врахував і майновий стан, і родинні зв`язки підозрюваної, і її вік. Вважав, що цей ризик є актуальним, проте не є вирішальним при обранні запобіжного заходу.
В той же час доводи сторони обвинувачення про існування інших ризиків, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків: знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення; незаконного впливу на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; або вчинення іншого кримінальне правопорушення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, враховуючи те, що первинні докази у цьому кримінальному провадженні вже були зібрані органом досудового розслідування і процесуально закріплені у відповідних документах, які перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення і виключають доступ до них іншим особам. При цьому посилання на будь-які інші докази, які б могла знищити або приховати підозрювана, матеріали клопотання не містять. Крім того, стороною обвинувачення не надано інших фактичних даних щодо намагання підозрюваної або інших осіб за її проханням або подальшою згодою незаконно вплинути на свідків або експертів у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що головним свідком є працівник правоохоронного органу, а також слідчим суддею не було встановлено обставин намагання підозрюваної ОСОБА_8 на даний час будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим ці ризики не враховувались слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
Також судом зазначено, що у своєму клопотанні стороною обвинувачення приділено недостатньо уваги, чому більш м`який запобіжний захід не зможе уберегти від тих ризиків, на які вона посилається. Враховуючи це, слідчий суддя самостійно оцінив кожний запобіжний захід і ризики, яким він зможе запобігти, у зв`язку з чим, аналізуючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи, що підозрювана має міцні соціальні зв`язки (чоловіка, сина), враховуючи вік підозрюваної (1961 року народження), незадовільний стан її здоров`я, що підтверджується наданими суду медичними документами, постійне місце проживання, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, достатнім запобіжним заходом є цілодобовий домашній арешт, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених пунктами 1, 4, 8, 9 частини 5 статті 194 КПК України, що зможуть виступити достатніми стримуючими факторами для існуючих ризиків.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Постановити свою ухвалу якою, якою обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 до 29 березня 2020 року, з визначенням застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підозрюваній ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки остання вчинила корупційний злочин, який відноситься до категорії тяжкого злочину та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 8 років, з конфіскацією майна або без такої, а тому існують ризики спроби підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків під час проведення слідчих дій. Крім того, підозрювана за місцем своєї реєстрації постійно не проживає.
Вказує, що хоча підозрювана одружена, має сім`ю, постійне місце проживання, вона є особою похилого віку та у неї наявні певні соціальні зв`язки за місцем своєї роботи, вказані дані про особу підозрюваної, стан її здоров`я та зазначені соціальні зв`язки не спростовують встановлені ризики, а тому не є визначальними та такими, які б давали можливість обрати підозрюваній запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення підозрюваної та її захисників, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.
Так, наданими суду апеляційної інстанції матеріалами підтверджується обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованого їй злочину, а доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваної у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. На даному ж етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановленого судом щодо останньої ризику лише у такий спосіб, оскільки колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо недоведеності стороною обвинувачення в судовому засіданні відносно наявності щодо підозрюваної ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, викладених у клопотанні слідчого, крім можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду, і, на думку колегії суддів, доводи сторони обвинувачення про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування вищевказаного ризику є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цій підозрюваній кримінального правопорушення, та ймовірність призначення їй суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення чи переховування її від слідства та суду, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що відомості про особу підозрюваної дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення її належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо неї.
При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання даного запобіжного заходу до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім щодо підозрюваної ОСОБА_8 .
За викладених обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду про заборону підозрюваній ОСОБА_8 залишати житло цілодобово, зважаючи на ті обставини, що через цілодобовий домашній арешт остання позбавлена можливості працювати за місцем роботи та утримувати свою родину. Суд апеляційної інстанції зважає також і на ті обставини, що у даному кримінальному провадженні на даний час не доведено стороною обвинувачення стосовно підозрюваної наявності ризиків, викладених у клопотанні прокурора, крім ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Відтак, зважаючи на зазначені обставини, заборона підозрюваній залишати своє житло цілодобово є недоцільною та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи останньої.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 29 березня 2020 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;
- в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3