Номер провадження: 11-сс/813/1005/20
Номер справи місцевого суду: 521/8451/20 1-кс/2737/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000547 від 15 лютого 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.190; частинами 1 та 4 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин слідим суддею

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190; ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали до 02 серпня 2020 року.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 липня 2020 року, з визначенням застави 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчий суддя не дав належної оцінки існуванню ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

На переконання прокурора у даному випадку лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Стаття 29 Конституції України гарантує: «Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність».

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків передбачених статті 177 Кримінального процесуального кодексу України і на які вказує слідчий, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на позицію законодавця та судову практику, завдання слідчого судді під час розгляду клопотання слідчого про застосування до особи того чи іншого запобіжного заходу полягає у недопущенні:

1) обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України;

2) необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу». Про це ж вказується у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини слідчим суддею були дотримані.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вичлененні злочинів, передбачених ч.3 ст.190; частинами 1 та 4 ст.358 КК України за обставин викладених у клопотанні слідчого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

-витягом з ЄРДР за №0000547 від 15 лютого 2018 року;

-заявою громадянина ОСОБА_10 від 14 лютого 2018 року про вчинення кримінального правопорушення;

-заявою громадянина ОСОБА_11 від 17 грудня 2019 року про вчинення кримінального правопорушення;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30 квітня 2020 року в ході якого останній повідомив про обставини вчинених відносно нього протиправних дій;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30 квітня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 04 травня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08 травня 2020 року;

-рапортом слідчого СВ Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 ;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 26 травня 2020 року;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 . При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В судовому засіданні апеляційного суду, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини у вчиненні інкримінованих злочинів.

Так, дійсно ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, і тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України за вчинення якого у разі доведеності вини йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Разом з тим, в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Апеляційний суд зазначає, що запобіжний захід не є покаранням за вчинений злочин, а є заходом забезпечення кримінального провадження, метою застосування якого є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним у ч.1 ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, а також прокурор не зміг надати будь-яких доказів про те, що ОСОБА_8 намагався здійснював вплив на свідка ОСОБА_13 , або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд зазначає, що відомості про злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 були внесені до ЄРДР ще 15 лютого 2018 року, проте про підозру його було повідомлено більш ніж через 2 роки - 26 травня 2020 року

За вказаний час ОСОБА_8 мав можливість зникнути з поля розу правоохоронних органів, що останнім зроблено не було.

Більш того, підозрюваний самостійно за першою вимогою з`явився в судове засідання апеляційного суду.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України на існуванні якого наполягав прокурор є мінімальним.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 зареєстрований та постійно проживає в м.Одесі, раніше він не притягався до кримінальної відповідальності, на утриманні у нього знаходиться матір похилого віку (91 рік), яка потребує постійного догляду.

Також апеляційний суд враховує незадовільний стан здоров`я підозрюваного, на підтвердження якого в судовому засідання стороною захисту були надані відповідні медичні довідки.

Прокурор в судовому засіданні не зміг навести доказів того, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку апеляційного суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також повною мірою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилався у своєму клопотанні і на існуванні яких наполягав прокурор.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, оскільки її доводи не ґрунтуються на беззаперечних доказах, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 179, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03 червня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ст.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3