ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/383/20 Справа № 932/2384/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
підозрюваного: ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що існують беззаперечні дані про наявність у матеріалах досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що застосування до підозрюваного ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не призведе до здійснення підозрюваним, покладених на нього обов`язків.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому, підозрюваний, розуміючи резонанс даної справи, а також, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Також, суд не надав оцінку ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій та добровільно не видано підозрюваним органу досудового розслідування.
Крім того, підозрюваний може вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення.
Прокурор зазначає, що тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту до 00 годин 01 хвилин 23 квітня 2020 року. Відповідно до ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_6 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що прокурор надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Також, прокурором доведена наявність ризиків, зазначених у клопотанні, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у причетності до вчинення тяжкого злочину, не одружений, утриманців не має, знаряддя злочину до теперішнього часу не виявлені. При цьому, суд зазначив, що кваліфікація дій ОСОБА_6 викликає сумнів. Крім того, суд врахував, що підозрюваний має постійне місце мешкання та раніше не судимий.
Слідчий суддя вважав, що прокурор не довів необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали та, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).
З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 ці вимоги закону не були дотриманні судом першої інстанції, внаслідок чого слідчий суддя ухвалив рішення, яке має суттєві суперечності, а тому не може бути визнано обґрунтованим у розумінні вимог ст. 370 КПК України.

Так, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами. Суд послався на докази, а саме на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_6 у громадському місці здійснював постріли із невстановленої зброї.

Слідчий суддя також в ухвалі зазначив, що прокурор у судовому засіданні довів зазначені у клопотанні ризики, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у причетності до вчинення тяжкого злочину, не одружений, утриманців не має, знаряддя злочину до теперішнього часу не виявлені та при цьому слідчий суддя зазначив, що кваліфікація дій підозрюваного викликає сумніви, що суперечить наведеному висновку судді щодо наявності обґрунтованої підозри, а тому, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК та не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у повній мірі не було враховано всіх обставин, як того вимагає ст. 178 КПК України, а саме, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Колегія суддів при ухваленні свого рішення за клопотанням слідчого щодо обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Під час розгляду клопотання слідчого, колегія суддів встановила, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики переховування підозрюваного від правосуддя, які вимірюються суворістю можливого покарання, вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи можливість незаконного впливу на учасників у кримінальному провадженні наявні.
Доводи захисника ОСОБА_8 про недоведеність обґрунтованості висунутої ОСОБА_6 підозри не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Для ухвалення рішення про арешт особи на підставі обґрунтованої підозри, згідно з п. 1 (с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на момент взяття особи під варту або під час її затримання необов`язково мати достатні докази винності цієї особи. Так само не є обов`язковим, щоб затриманій особі було в подальшому висунуто обвинувачення або щоб справа проти особи була надіслана до суду. Проте вимога щодо підозри повинна мати обґрунтовані підстави, що становить суттєву частину механізму захисту від свавільного арешту або затримання.
Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин «Cebotari v. Moldova», п. 48. Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року.
У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Колегія суддів вважає, що матеріалами провадження підтверджено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які підозрюваний ОСОБА_6 може здійснити, зважаючи, в тому числі, і на тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.296 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, і, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду також свідчить неналежна процесуальна поведінка підозрюваного, щодо якого було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, відповідно до якого, одним з покладених на нього обов`язків, є прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою.
Так, уперше розгляд справи щодо ОСОБА_6 було призначено на 12.03.2020 року, але у судове засідання ОСОБА_6 не з`явився, оскільки з 11.03.2020 року перебував на лікуванні у КНП "МКЛ №4 ДМР.
Розгляд справи було перенесено на 19.03.2020 року.
ОСОБА_6 19.03.2020 року у судове засідання не з`явився та розгляд справи було перенесено на 26.03.2020 року.
ОСОБА_6 26.03.2020 року у судове засідання не з`явився, оскільки, будучи виписаним з КНП "МКЛ №4 ДМР 24.03.2020 року, на другий день - 25.03.2020 року звернувся до КНП КЛШМД ДМР, що свідчить про перешкоджання правосуддю.
Розгляд справи було перенесено на 01.04.2020 року.
ОСОБА_6 01.04.2020 року у судове засідання не з`явився,розгляд справи було перенесено на 03.04.2020 року.
ОСОБА_6 , будучи виписаним з КНП КЛШМД ДМР 02.04.2020 року, 03.04.2020 року у судове засідання не з`явився.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду до нього було застосовано привід у наступне судове засідання, призначене на 08.04.2020 року на 15.00 годину.
Вищевказані обставини свідчать про те, що підозрюваний кожен раз, як тільки справа призначалася до розгляду, звертався до лікаря, і, будучи виписаним з однієї лікарні, напередодні чергового призначення слухання справи, звертався до іншої лікарні, що може свідчити про зловживання ним правом на звернення за медичною допомогою та правом бути присутніми у судовому засіданні та в такий спосіб наявне перешкоджання правосуддю.
При цьому, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, підозрюваний ОСОБА_6 жодного разу не попереджав ані слідчого, ані прокурора, ані суд про зміну місця свого перебування, у зв`язку із знаходженням у лікарні, порушуючи тим самим покладений на нього обов`язок не залишати місце постійного проживання цілодобово без дозволу слідчого, прокурора, або суду .
Крім того, сторона захисту, зловживаючи своїм правом неодноразово ставила питання про перенесення розгляду матеріалів провадження, надаючи при цьому довідки, які не містили реальних даних про неможливість ОСОБА_6 бути присутнім у судовому засіданні.
Також, колегією суддів не може бути визнано слушним доводи захисника ОСОБА_8 про необхідність відкладення судового засідання, яке відбувалося 08 квітня 2020 року, та надання йому часу для ознайомлення з апеляційною скаргою прокурора, з огляду те, що апеляційна скарги направлялася захиснику та у зв`язку з неодноразовою неявкою підозрюваного ОСОБА_6 у судові засідання апеляційної інстанції, захисник мав додаткову можливість ознайомиться з матеріалами провадження та отримати додатково копію апеляційної скарги прокурора, оскільки матеріали знаходилися в провадженні апеляційного суду більше місяця з 02 березня 2020 року, що не позбавляло можливості захисника у випадку неотримання копії апеляційної скарги звернутися до апеляційного суду для отримання копії апеляції.
Крім того, захисник ОСОБА_8 був присутнім у всіх судових засіданнях та жодного разу не робив заяви про неотримання копії апеляційної скарги прокурора та необхідність додаткового ознайомлення з матеріалами провадження, враховуючи і те, що апеляція містить лише одну вимогу щодо зміни запобіжного заходу підозрюваному та не є надто змістовною, щоб потребувало значного часу для її вивчення.

Поряд із цим, таке клопотання захисника про надання йому копії апеляції, на думку колегії суддів, було заявлено виключно задля відкладення розгляду справи, і саме у тому судовому засіданні, коли підозрюваного ОСОБА_6 було доставлено примусовим приводом, що може свідчити про затягування захисником розгляду провадження, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту спливає 23 квітня 2020 року.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що зазначена категорія справ розглядається у скорочені строки, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і зіставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції, а тому судом приймались законні засоби для розгляду провадження у відповідності до законодавства та у розумні строки.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
З огляду на наведене, колегія суддів вбачає в діях підозрюваного ОСОБА_6 зловживання наданими йому процесуальними правами, недотримання підозрюваним обраного щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та намір, зокрема і з боку захисника, затягування судового процесу, тоді як дії суду, спрямовані на протидію недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, не можуть свідчити про упередженість колегії суддів, як на те посилається сторона захисту.
Крім зазначеного ризику, підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення, а також, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій та добровільно не видано підозрюваним органу досудового розслідування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи зазначену практику ЄСПЛ, колегія суддів не може не звернути уваги на надмірну зухвалість дій підозрюваних осіб, зокрема і ОСОБА_6 , що викликало значний резонанс у м. Дніпрі.
Відповідно до показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є працівниками поліції, події відбувалися на проїжджій частині дороги, на перехресті вулиці Титова та проспекту Олександра Поля в м. Дніпрі, де було значне скупчення людей та транспорту, та у передбаченому законом порядку, їм було неможливо застосувати вогнепальну зброю, від чого могли постраждати невинні громадяни.
Однак, це не зупиняло підозрюваних, які не зважаючи на наявність людей навколо, зокрема і дітей, продовжували застосовувати зброю, не зважаючи на законні вимоги поліцейських зупинити противоправні дії у місці скупчення громадян міста Дніпра.
Крім того, матеріали провадження містять заяву свідка ОСОБА_12 , згідно якої він, побоюючись за своє та життя своїх рідних, дружини та малолітньої дитини, просив обрати щодо підозрюваних осіб запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_12 зазначав, що особи, які були затримані використовували зброю, а тому, можуть чинити на нього вплив з метою зміни показів.
Отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає виправданим необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України колегія суддів, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшла висновку, що в даному випадку обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу, а також, спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Наразі відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і їх застосування зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, пов`язаним із перебуванням його на волі.
Врахувавши встановлені підстави, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів не визначає розмір застави в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.
Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту апеляційному суду також не надані.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням, згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , задовольнити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23 квітня 2020 року.
Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3