Справа № 199/2607/16-к
ВИРОК
іменем України

23.04.2020 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000100 від 09.01.2016 відносно:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (згідно зміненої редакції обвинувального акта від 17.04.2020),

за участю: прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2016 близько 16 години 15 хвилин ОСОБА_5 знаходився разом з раніше знайомим ОСОБА_9 на автомобільній стоянці, розташованій біля будинку № 60 по вул. Малиновського у місті Дніпрі, де між ними на ґрунті неприязних відносин стався конфлікт з приводу боргових зобов`язань, під час якого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_9
09.01.2016 близько 16 години 20 хвилин ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , знаходячись на автомобільній стоянці, розташованій поблизу будинку № 60 по вул. Малиновського в місті Дніпрі, тримаючи в руці пістолет «MAJOR BERG 2,5» № НОМЕР_1 , який він попередньо взяв з собою, здійснив не менше 5 (п`яти) пострілів в область нижніх кінцівок та 1 (одного) пострілу в нижню частину тулубу ОСОБА_9 .
Внаслідок здійснених ОСОБА_11 пострілів, ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:
- вхідної вогнепальної рани № 1 на передній черевній стінці, яка переходить в раневий канал, який проходить через товщу підшкірно-жирової клітковини, м`язи ліворуч, проникаючи в черевну порожнину, розповсюджуючи в товщу кореня брижі, пошкоджуючи ободочну артерію ліворуч, перетинає гілки крижової та клубової артерій праворуч, проникає в клітковину малого тазу праворуч, де сліпо закінчується. Раневий канал йде в напрямку зліва направо, зверху вниз. Довжина раневого каналу біля 27 см. Біля 1700 мл. рідкої крові та біля 620 мл. згортків крові в черевній порожнині; нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів;
- вхідної вогнепальної рани № 2 на передній поверхні правого стегна в середній третині, від якої раневий канал йде ззовні всередину, зверху вниз, проходить через товщу підшкірно-жирової клітковини та м`язи. Довжина раневого каналу біля 14 см;
- вхідної вогнепальної рани № 3 на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині, від якої відходить раневий канал, пошкоджуючи м`язи. Раневий канал йде в напрямку справа наліво, декілька спереду назад, сліпо закінчується в товщі м`яких тканин. Довжина раневого каналу біля 4,5 см;
- вхідної вогнепальної рани № 4 по зовнішній поверхні правого колінного суглобу, яка проникає тільки в товщу жирової клітковини, де раневий канал, довжиною біля 2 см, сліпо закінчується;
- вхідної вогнепальної рани № 5 на внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині, від якої відходить раневий канал, який прямує ззовні всередину, в горизонтальному напрямку, сліпо закінчується в товщі м`яких тканин;
- вхідної вогнепальної рани № 6 на зовнішній поверхні лівого стегна, раневий канал від якої прямує горизонтально, ззовні всередину, закінчується в товщі жирової клітковини.
Спричинені ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення органів черевної порожнини з пошкодження великих судин є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент спричинення.
Після здійснення пострілів, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, а потерпілий ОСОБА_9 самотужки дістався та присів на заднє сидіння автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому прибув на місце зустрічі з ОСОБА_11 , де через декілька хвилин (більш точний час не встановлений), помер внаслідок спричиненого йому проникаючого, сліпого, вогнепального, кульового поранення органів черевної порожнини з пошкодженнями великих судин, кореня брижі кишечнику, крововиливами в черевну порожнину, що ускладнилось шоком.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як такі, що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав. Обвинувачений пояснив, що загиблого ОСОБА_9 він знав особисто, їх знайомство відбулося завдяки ОСОБА_12 . В кінці грудня 2015 року він зустрівся з ОСОБА_9 та останній запропонував йому придбати пристрій «Грабер», за допомогою якого можливо відчинити автомобіль. Оскільки у нього була інформація, що певні люди шукали саме такий пристрій, а він хотів підзаробити на його перепродажу, він погодився на пропозицію ОСОБА_9 та придбав у останнього даний пристрій. В подальшому він дізнався, що придбаний пристрій за своїми характеристиками не відповідає моделі, про яку він домовлявся із ОСОБА_9 . Він вирішив повернути цей пристрій ОСОБА_9 , на що останній, відповідно, повинен був повернути йому гроші. ОСОБА_9 сказав, що гроші витрачені і обіцяв їх повернути до нового 2016 року. 09.01.2016 він приїхав в місто Дніпро разом зі своєю дівчиною в гості до подружжя ОСОБА_13 , звідки він зв`язався з ОСОБА_9 про зустріч біля ТЦ «Вавілон» на ж/м «Сонячний». Коли він під`їхав до ТЦ «Вавілон», ОСОБА_9 по телефону сказав, що вони зустрінуться біля пам`ятника «літаку» на вул. М. Малиновського. Він під`їхав на автомобілі «ВАЗ 2101» білого кольору у вказане місце та чекав ОСОБА_9 , який приблизно через 15 хвилин приїхав на автомобілі «Шевроле Лачеті» чорного кольору. Коли він почав виходити зі свого автомобіля та одягатися, ОСОБА_9 вже стояв позаду свого автомобіля з направленим в його бік пістолетом. ОСОБА_9 висловлювався нецензурно на його адресу, сказав, що йому кінець. Відстань між ними була приблизно півтора метра. Він ще не встиг одягнутися і в цей момент він вибив з рук ОСОБА_9 пістолет, який взяв в праву руку і направив в бік ніг ОСОБА_9 , наказавши йому зупинитися, але ОСОБА_9 продовжував рух в його бік, просто йшов на нього. Оскільки ОСОБА_9 був агресивно до нього налаштований, кричав, що йому кінець, він з метою самозахисту почав натискати на курок пістолета, не розуміючи, чи стріляє пістолет, оскільки звуки пострілів були дуже тихими. В цей час під`їхав його товариш ОСОБА_14 та спитав: «Що трапилося?». Він швидко відчинив задні двері в автомобілі ОСОБА_14 , сів в салон автомобіля, де кинув під ноги пістолет, який перед цим розвалився у нього у руках. В цей момент він побачив в салоні автомобіля дерев`яну палку, яку взяв в руки з метою подальшого захисту від ОСОБА_9 . Далі він з палкою вийшов з автомобіля ОСОБА_14 та останній відразу поїхав. Він з палкою наблизився до ОСОБА_9 , який сидів біля свого автомобіля навприсядки і розмовляв по телефону. Він побачив, що ОСОБА_9 заспокоївся, сів в свій автомобіль і поїхав. Коли від`їжджав, побачив, як ОСОБА_9 теж сідав у свій автомобіль. Наступного дня зранку йому повідомили, що ОСОБА_9 помер. Спочатку він злякався, а тому переховувався близько тижня, після чого сам прийшов до управління карного розшуку, де написав явку з повинною. ОСОБА_5 в судовому засіданні просив вибачення у потерпілого ОСОБА_7 за наслідки у вигляді смерті його сина, але зазначив, що він діяв лише в межах необхідної оборони, оскільки дії ОСОБА_9 становили загрозу його життю. ОСОБА_5 просив суд врахувати і те, що о 04:00 годині 23.04.2020 померла його матір, а тому вважав це обставиною, яка повинна бути врахована судом при постановленні вироку.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків, судових експертів, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що загиблий ОСОБА_9 є його сином, який проживав окремо від нього. Він допомагав коштами сину на харчування та сплачував комунальні послуги. Син казав йому, що ніяких боргів у нього не має, за характером син був спокійний. Стверджує, що зброї у сина ніколи не було, наркотики син не вживав та до кримінальної відповідальності не притягувався.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що загиблий ОСОБА_9 є її рідним братом, з яким вона проживала разом та вела спільне господарство. В день загибелі 09.01.2016 вона дзвонила останньому близько 15:15 години і той був у гарному настрої, сказав, що заїде по справам і через пів години буде вдома. Про смерть брата дізналася в той же день близько 18:00 години від співробітників поліції. ОСОБА_9 характеризує позитивно. Стверджує, що у брата ніяких боргових зобов`язань не було. Він не мав жодного відношення до вживання наркотичних засобів чи продажу зброї.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим ОСОБА_5 він був просто знайомий. 09.01.2016 він знаходився у себе вдома і десь близько з 13:00 години до 14:00 години до нього приїхав ОСОБА_5 , який привіз свою дівчину ОСОБА_16 до них в гості. ОСОБА_5 зателефонували, у зв`язку з чим він вийшов поговорити, потім повернувся і сказав ОСОБА_16 , що зараз йому повернуть гроші на «Сонячному» і запропонував йому поїхати з ним, щоб віддати їм ці гроші, оскільки ОСОБА_5 кудись запізнювався, а ОСОБА_16 заборгувала їм гроші за меблі. Він погодився і вони поїхали. Вони мали зустрітися біля ТЦ «Вавілон», але коли він туди приїхав, то не знайшов автомобіль ОСОБА_5 . Далі біля пам`ятника «літаку» він побачив автомобіль ОСОБА_5 , зупинився трохи з боку і сидів в автомобілі. Через нетривалий проміжок часу почув два хлопки. Він повернувся подивитися, що відбувається, та побачив ОСОБА_5 з іншим хлопцем метрах в 10 від його автомобіля збоку. Він побачив, як ОСОБА_5 , у якого в руках знаходився пістолет, спиною відходив швидкими кроками назад від другого хлопця, а той, в свою чергу, наступав на ОСОБА_5 . Той хлопець кричав щось ОСОБА_5 та був з телефоном, начебто комусь телефонував. В цей момент ОСОБА_5 оббіг його автомобіль, взяв із салону його автомобіля дерев`яну палку і в цей момент він одразу поїхав з того місця, оскільки злякався. Після цього він почав шукати телефон, щоб подзвонити дружині, і, коли шукав телефон, знайшов пістолет, який до цього тримав в руці ОСОБА_5 . Як пістолет потрапив в салон його автомобіля, не знає. Припускає, що його міг кинути ОСОБА_5 . Перше, що прийшло йому голову, це викинути цей пістолет. На вул. Малиновського, за МРЕО, він заїхав на набережну, де викинув пістолет і поїхав додому.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що обвинуваченого ОСОБА_5 знає як співмешканця ОСОБА_18 , з якою вона товаришувала. У вихідний день на початку січня 2016 року близько 14:00 години до них додому в гості приїхали ОСОБА_16 з ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_19 . ОСОБА_16 з ОСОБА_19 пройшли у будинок, а ОСОБА_5 залишився на вулиці розмовляв з кимось телефоном. Трохи пізніше ОСОБА_5 зайшов до будинку і сказав ОСОБА_16 , що зараз буде десь їхати і по дорозі на «Сонячному» забере у когось гроші. ОСОБА_16 заборгувала їм гроші за меблі, і ОСОБА_5 запропонував, що якщо вони хочуть, щоб гроші їм повернули сьогодні, то потрібно поїхати з ним і він їх поверне, а сам поїде далі у своїх справах. ОСОБА_5 поїхав першим на своєму автомобілі, за ним поїхав її чоловік ОСОБА_20 на їх автомобілі. Як вона почула, ОСОБА_5 мав з кимось зустрітися біля ТЦ «Вавілон». Через деякий час ОСОБА_20 подзвонив та сказав що він потрапив у якусь стрілянину. Через деякий час приїхав ОСОБА_5 , був блідий, погано себе почував, попросив таблетку від серця. Під час розмови ОСОБА_5 повідомив про конфлікт з другим хлопцем та сказав, що коли він від`їжджав, хлопець розмовляв з кимось по телефону. В подальшому зі слів чоловіка вона дізналася, що біля «літака», ОСОБА_5 зустрівся з молодим чоловіком, там відбулася стрілянина.
Під час допиту свідок ОСОБА_21 показав суду, що ОСОБА_9 знав біля п`яти років, у них були дружні відносини. 09.01.2016 ОСОБА_9 подзвонив йому та попросив відвести його на СТО. Потім вони роз`їхались і після обіду він попросив ОСОБА_9 відвезти його на роботу. Потім ОСОБА_9 подзвонив йому десь через пів години і сказав, що збирається зустрічатися з ОСОБА_5 біля ТЦ «Вавілон». Це було після 17:00 години. Після цього він набирав ОСОБА_9 через 1-2 годину, але той не брав слухавку. Потім слухавку підняв співробітник поліції і сказав про те, що трапилося. Йому відомо про те, що ОСОБА_9 продав ОСОБА_5 прилад «Грабер». ОСОБА_5 пізніше залишив цей «Грабер» йому, оскільки не міг зв`язатися з ОСОБА_9 . Цю річ він потім віддав ОСОБА_9 . Зі слів ОСОБА_9 знав, що той винен якусь суму грошей ОСОБА_5 . Скоріше за все борг був пов`язаний з цим «Грабером». ОСОБА_9 зі зброєю він не бачив і ніколи не чув розмов про зброю. ОСОБА_9 характеризує як спокійного, врівноваженого, безвідмовного, не конфліктного. Той в бійках не приймав участі, ніколи не був агресивний.
Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що ОСОБА_5 є її сином. В один із днів син приїхав до неї в гості. В цей час прийшли з поліції, принесли якусь постанову чи попередження з приводу смерті ОСОБА_23 . Син в цей час був вдома, але побоявся виходити і заховався, тому за ці документи розписалася вона. В подальшому син пішов до поліції і після цього не повернувся додому. Вони його шукали, після чого прийшли до суду, де їм повідомили, що ОСОБА_24 буде перебувати у СІЗО. Дублянку ОСОБА_5 вона потім видала співробітникам поліції, де слідчий показав, що дублянка була прострілена. Сина характеризує лише з позитивного боку.
У відповідності до п. 16 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства. Стаття 23 КПК України визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також КПК України передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, перше речення ч. 4 ст. 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
В той же час Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в своїй постанові від 19.11.2019 в справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195км18) сформулював наступний правовий висновок: суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.
Під час даного судового розгляду за клопотанням прокурора був відтворений технічний запис судового засідання від 29.08.2016 по даному кримінальному провадженню (журнал судового засідання в Т. 1 а.с. 187-192), де був допитаний свідок ОСОБА_25 .
Підставою для відтворення даного технічного запису стало те, що судом вживалися всі необхідні заходи для забезпечення допиту свідка ОСОБА_25 в судовому засіданні, але з наданих прокурором відомостей встановлено, що свідок ОСОБА_25 є особою похилого віку, якому виповнилося 79 років, страждає чисельними тяжкими захворюваннями, падав, через що отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим об`єктивно неможливо забезпечити його явку до суду або провести допит шляхом дистанційного судового провадження.
В той же час свідок ОСОБА_25 був допитаний судом, прокурором, потерпілим, захисником та обвинуваченим по даному кримінальному провадженню 29.08.2016 під час попереднього розгляду кримінального провадження та сторони кримінального провадження реалізували своє право на безпосередній допит даного свідка в суді, а тому, враховуючи, що при скасуванні попереднього вироку судом апеляційної інстанції не було встановлено порушень під час допиту даного свідка попереднім складом суду, приймаючи до уваги, що скасування попереднього вироку безпосередньо не пов`язане із показами свідка ОСОБА_25 в суді, суд вважає за можливе використати покази свідка ОСОБА_25 , надані в межах даного кримінального провадження в судовому засіданні 29.08.2016 та покласти в основу вироку, як доказ сторони обвинувачення, який підтверджує обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зокрема, свідок ОСОБА_25 показав суду про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Його квартира розташована на 8-му поверсі. Близько 16:30 години 09.01.2016 він почув за вікном якісь хлопки і подивився на вулицю, де побачив під будинком двох хлопців, які стояли біля машини один стояв перед, а інший ззаду. Той, що стояв перед машиною (передньою частиною), тримав витягнутою руку в бік іншого. Коли він дивився на хлопців, то вже ніяких хлопків не чув. Йому здалося, що у того хлопця, який тримав витягнутою руку, ця рука була чимось замотана. Хлопець, який стояв позаду машини, щось кричав і корчився, хапаючись за різні частини тіла. Відстань між хлопцями була близько 7-8 метрів. В цей час до того місця під`їхала якась машина. Хлопець, який тримав витягнутою руку, підійшов до цієї машини та балакав про щось з водієм. Він в цей час сів дивитися телевізор, тому не бачив, що відбувалося далі. Стверджує, що на час, коли відбувалися ці події, на вулиці ще було видно.
Суд вважає, що вищевказані покази свідка ОСОБА_25 є достовірними, узгоджуються з показами свідка ОСОБА_14 та не суперечить письмовим доказам у справі.
Зокрема, як слідує зі змісту протоколу огляду місця події з фото-таблицею до нього від 09.01.2016, слідчим у присутності понятих, за участю спеціаліста ОСОБА_26 , була оглянута ділянка місцевості біля будинку № 60 по вул. М.Малиновського у м. Дніпропетровську, на якій наявна стоянка для автомобілів. На стоянці знаходиться автомобіль «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_2 , чорного кольору з відкритими дверцятами. На лівій половині заднього сидіння автомобіля виявлено труп ОСОБА_9 , який знаходиться сидячи на лівій половині заднього сидіння, тіло схилено праворуч, права верхня кінцівка зігнута до кута 90?, ліктем впирається у сидіння. Ліва звисає вдовж тулуба до низу. Нижні кінцівки стопами стоять на підлозі трохи розвинуті. Під час огляду поверхні автомобіля оброблялись магнітним порошком, в ході чого виявлено та вилучено: мікрочастки з внутрішніх частин ручок дверей та руля автомобіля; щоденник та ключі з салону автомобіля; потожирові речовини з зовнішньої поверхні правої передньої двері на 1 світлу д.п. тощо. Вказаний автомобіль визнано в якості речового доказу.
У відповідності до протоколу огляду трупа від 09.01.2016 за участю судово-медичного експерта встановлено, що було оглянуто труп ОСОБА_9 . Під час огляду трупа зафіксовано, що трупне заклякання намічається у м`язах нижньої щелепи, трупні плями блідо-фіолетові, намічаються в поперековій області. При натисканні 2 кг/см2 по 3 сек. зникають та відновлюють своє забарвлення через 40-50 сек. (18:30 година 09.01.2016). Під час огляду вилучені зрізи краю нігтьових пластин з обох рук, які визнані речовим доказом.

У відповідності до висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 27 від 20.02.2018 у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень органів черевної порожнини та нижніх кінцівок, а саме:

- вхідна вогнепальна рана № 1 на передній черевній стінці, яка переходить в раневий канал, який проходить через товщу підшкірно-жирової клітковини, м`язи ліворуч, проникаючи в черевну порожнину, розповсюджуючи в товщу кореня брижі, пошкоджуючи ободочну артерію ліворуч, перетинає гілки крижової та клубової артерій праворуч, проникає в клітковину малого тазу праворуч, де сліпо закінчується. Раневий канал йде в напрямку зліва направо, зверху вниз. Довжина раневого каналу біля 27 см. Біля 1700 мл. рідкої крові та біля 620 мл згортків крові в черевній порожнині; нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів;

- вхідна вогнепальна рана № 2 на передній поверхні правого стегна в середній третині, від якої раневий канал йде ззовні всередину, зверху вниз, проходить через товщу підшкірно-жирової клітковини та м`язи. Довжина раневого каналу біля 14 см;

- вхідна вогнепальна рана № 3 на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині, від якої відходить раневий канал, пошкоджуючи м`язи. Раневий канал йде в напрямку справа наліво, декілька спереду назад, сліпо закінчується в товщі м`яких тканин. Довжина раневого каналу біля 4,5 см;

- вхідна вогнепальна рана № 4 по зовнішній поверхні правого колінного суглобу, яка проникає тільки в товщу жирової клітковини, де раневий канал, довжиною біля 2 см, сліпо закінчується;

- вхідна вогнепальна рана № 5 на внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині, від якої відходить раневий канал, який прямує ззовні всередину, в горизонтальному напрямку, сліпо закінчується в товщі м`яких тканин:

- вхідна вогнепальна рана № 6 на зовнішній поверхні лівого стегна, раневий канал від якої прямує горизонтально, ззовні всередину, закінчується в товщі жирової клітковини.

По ходу вищезазначених всіх вогнепальних поранень виражені крововиливи в оточуючих тканинах. В кінці всіх раневих каналів виявлені інородні тіла (кулі).

Згідно п. 2.1.3 к) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 за № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України та Міністерством внутрішніх справ України, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення органів черевної порожнини з пошкодження великих судин, відносно живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, як такі, які є небезпечними для життя.

Згідно п.п. 4.13 та 4.13.2 вище зазначених Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, в даному випадку, судово-медичній експертній комісії належить утриматися від встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді сліпих вогнепальних поранень нижніх кінцівок без ушкодження великих судин, які на той час не були небезпечними для життя, тому що невідомий кінцевий перебіг даних пошкоджень за умов, якби потерпілий залишився би живим.

Смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого, сліпого, вогнепального, кульового поранення органів черевної порожнини з пошкодженнями великих судин, кореня брижі кишечнику, крововиливами в черевну порожнину, що ускладнилось шоком.

Пошкодження у вигляді сліпих вогнепальних кульових поранень нижніх кінцівок не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті, але, враховуючи наявність великих крововиливів в оточуючі тканини по ходу раневих каналів з пошкодженнями дрібних кровоносних судин, не виключно, що ці пошкодження могли сприяти настанню смерті.

При цьому, як слідує з висновку судово-медичної експертизи № 68/17-Е від 03.02.2016, при судово-медичному медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри ОСОБА_9 з черевної стінки ліворуч, шматка шкіри з зовнішньої поверхні правого стегна, шматка шкіри з зовнішньої поверхні лівого стегна з трупа встановлено: пошкодження на шматках шкіри: з черевної стінки ліворуч, з зовнішньої поверхні правого стегна та з зовнішньої поверхні лівого стегна носять морфологічний характер вхідних отворів, заподіяних при пострілах з вогнепальної ручної зброї, одиночними (компактними) снарядами, що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією, до складу якого входили з`єднання свинцю. Ознак дії додаткових факторів пострілу (полум`я, механічної дії на шкіру, порохових газів, дії зерен пороху, гомогенного відкладення кіптяви пострілу) на поверхні шкіри не виявлено з-за наявності перешкоди (можливо елементів одягу). Постріли здійснені з неблизької відстані, поза межами дій додаткових факторів пострілу. При судово-медичному рентгено-флуоресцентному дослідженні шматків шкіри з ранами з трупа встановлено: в ранах № 1 і № 2 виявлено вміст свинцю, олова, сурьми, цинку, заліза, кремнію. В рані № 3 виявлено вміст свинцю, сурьми, цинку, заліза, кремнію. Ґрунтуючись на даних судово-гістологічного дослідження м`яких тканин від раньових каналів, можна припустити, що потерпілий, після отримання тілесних ушкоджень, міг жити проміжок часу, вичислюваний хвилинами. Після отримання тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі потерпілого, останній міг здійснювати якісь дії. Кожне окреме тілесне ушкодження, виявлене на трупі потерпілого, причинене внаслідок окремої механічної дії (у даному випадку - пострілу). Потерпілий, у момент спричинення йому тілесних ушкоджень, міг перебувати у горизонтальному, вертикальному, чи близьких до цього положеннях. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа потерпілого не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти. Потерпілий не міг самостійно заподіяти собі тілесні ушкодження, які були виявлені на його трупі.

Суд враховує, що досліджений судом висновок судово-медичної експертизи № 68/17-Е від 03.02.2016 в частині визначення ступеню тяжкості виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та причин його смерті суперечить висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 27 від 20.02.2018.

Надаючи оцінку вищевказаним розбіжностям та, усуваючи їх, суд виходить з того, що повторна комісійна судово-медична експертиза призначалася у зв`язку з тим, що на розв`язання експертом під час первинної судово-медичної експертизи ставилося питання щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , однак експерт при віднесенні тілесних ушкоджень до тяжких використав критерій «такі, що призвели до настання смерті», який не передбачений п. 2.1.1 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Крім цього, за висновком первинної експертизи, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок вогнепальних кульових проникаючих поранень черевної порожнини та нижніх кінцівок, з ушкодженням підлеглих м`яких тканин та судин, але під час допиту в судовому засіданні експерт ОСОБА_27 не зміг обґрунтувати, яким чином вогнепальні поранення нижніх кінцівок, при яких не була суттєво пошкоджена кровоносна система, призвели до настання смерті ОСОБА_9 та знаходяться з нею у причинно-наслідковому зв`язку.

За наведених обставин, суд надає перевагу висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 27 від 20.02.2018 в частині визначення ступеню тяжкості виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та причин його смерті та відхиляє в цій частині висновок судово-медичної експертизи № 68/17-Е від 03.02.2016.

Оцінюючи результати повторної комісійної судово-медичної експертизи № 27 від 20.02.2018, суд враховує, що комісією експертів здійснено висновок щодо утримання від встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді сліпих вогнепальних поранень нижніх кінцівок без ушкодження великих судин, які на той час не були небезпечними для життя, тому що невідомий кінцевий перебіг даних пошкоджень за умов, якби потерпілий залишився би живим.

Зазначений висновок підтверджений в судовому засіданні під час допиту судово-медичним експертом ОСОБА_28 і такі роз`яснення узгоджуються з приписами п.п. 4.13 та 4.13.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, а тому суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів.

Згідно протоколу огляду з фото-таблицею до нього від 09.01.2016 оглянута ділянка місцевості майданчик для автомобілів, розташований біля будинку № 60 по вул. М.Малиновського в м. Дніпропетровську. Під час огляду виявлено та вилучено: вісім стріляних гільз калібру 5,6 мм, з яких п`ять з металу жовтого кольору та три сірого кольору, які зосереджені на ділянці 100х50 мм в хаотичному порядку, які визнані в якості речового доказу.

Як слідує з протоколу огляду місця події від 11.01.2016, слідчим оглянуто та вилучено речі з трупа ОСОБА_9 , а саме: курточку чоловічу чорного кольору, штани темного кольору з ременем зі слідами речовини бурого кольору, светр чоловічій темний зі слідами речовини бурого кольору, труси чоловічі, футболку чоловічу, пару чоловічих чобіт.

У відповідності до протоколу огляду місця події 11.01.2016 слідчим оглянуто ділянку місцевості на відстані 15 метрів від річки Дніпро, де серед мотлоху виявлено та вилучено пістолет типу «револьвер» з маркуванням НОМЕР_1 та Major BERG 2,5. Барабан відсутній. Вказаний револьвер визнаний в якості речового доказу та оглянутий під час судового засідання.

Згідно протоколу огляду місця події від 11.01.2016 слідує, що слідчий в приміщенні моргу оглянув та вилучив добровільно надані судово-медичним експертом ОСОБА_27 шість металевих куль зі слідами речовини бурого кольору, які, за поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_27 , були вилучені з трупа ОСОБА_9 під час проведення розтину останнього. Вказані кулі визнані в якості речового доказу та оглянуті під час судового засідання.

Як слідує з протоколу огляду речей з фото-таблицею від 01.04.2016, слідчим оглянута та вилучена надана ОСОБА_22 дублянка чорного кольору. Під час огляду дублянки зафіксовані пошкодження овальної форми на лівому рукаві в області лівого плеча в передній та задній частинах. Вказана дублянка визнана в якості речового доказу та оглянута під час судового засідання.

Згідно протоколу отримання зразків для експертизи від 09.02.2016 у ОСОБА_5 відібрані біологічні зразки крові для проведення судових експертиз.

За результатами проведення судової балістичної експертизи складено висновок експерта № 70/07-31 від 28.03.2016, відповідно до якого предмет, виявлений та вилучений 11.01.2016 під час проведення огляду місця події біля буд. № 60 по вул. Малиновського м. Дніпропетровська, є револьвером, переробленим саморобним способом з револьверу «MAJOR BERG 2,5» № НОМЕР_1 калібру 4 мм (Flobert) виробництва Туреччини, шляхом розсвердлення каналу ствола до діаметру 5,6 мм. Вирішити питання, чи є даний револьвер вогнепальною зброєю не виявляється можливим у зв`язку з непридатністю його на момент дослідження до стрільби (проведення пострілів) внаслідок відсутності барабану. Вірогідний калібр переробленого револьверу «MAJOR BERG 2,5» № НОМЕР_1 складає близько 5,6 мм, але вирішити дане питання в категоричній формі не надається можливим у зв`язку з відсутністю барабану. Основні частини револьверу «MAJOR BERG 2,5» № E2UP-1450340 виготовлені заводським способом, але його канал ствола саморобним способом розсвердлено до діаметру 5,6 мм. Вісім гільз, виявлених та вилучених 09.01.2016 в ході огляду місця події по вул. Малиновського, 60, в м.Дніпропетровську, є складовими частинами бойових припасів - стріляними гільзами патронів кільцевого запалення калібру 5,6 мм. Дані патрони призначені до стрільби з нарізної спортивно-мисливської вогнепальної зброї. Вісім гільз, виявлених та вилучених 09.01.2016 в ході огляду місця події по вул. Малиновського, 60, в м. Дніпропетровську, стріляні з переробленого револьверу «MAJOR BERG 2,5» № НОМЕР_1 . Шість куль, виявлених та вилучених в ході розтину трупу ОСОБА_29 , є складовими частинами бойових припасів - вистріляними кулями спортивно-мисливських патронів кільцевого запалення калібру 5,6 мм, які в момент пострілу зустрілися з перешкодою. Дані патрони призначені до стрільби з нарізної спортивно-мисливської вогнепальної зброї. Шість куль, виявлених та вилучених в ході розтину трупу ОСОБА_9 , могли бути вистріляні з переробленого револьверу «MAJOR BERG 2,5» № E2UP-1450340.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 68к від 11.02.2016 встановлено, що кров ОСОБА_5 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-цитологічної експертизи № 235 від 09.03.2016, в піднігтьовому вмісті правої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 1) встановлена наявність крові, виявлені два пласта клітин середніх шарів епідермісу та визначений білок людини. В піднігтьовому вмісті лівої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 2) встановлена наявність крові та визначений білок людини; знайдені клітини поверхневого шару епідермісу, які непридатні для діагностики. При визначенні групової належність крові в слідах в піднігтьовому вмісті обох рук трупа ОСОБА_9 (об`єкти №№ 1,2) виявлено антигени А та Н ізосерологічної системи АВ0, а статева належність крові в цих слідах не встановлена через відсутність її формених елементів. Статева належність клітин в піднігтьовому вмісті правої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 1) не встановлена через відсутність придатних для дослідження ядер клітин, а їх групова належність не визначена через не виявлення антигенів А, В та Н ізосерологічної системи АВ0. Враховуючи вищевказані результати дослідження, можливо висловитися, що сліди крові в піднігтьовому вмісті обох рук трупа ОСОБА_9 могли походити від особи (осіб) в крові якої (яких) містяться виявлені антигени А та Н ізосерологічної системи АВ0, можливо і від нього самого, беручи до уваги його групову характеристику крові. Або сліди крові могли утворитися за рахунок змішування її від декількох осіб з різним сполученням виявлених антигенів, і в цьому випадку не виключається можливість домішку крові в слідах від підозрюваного ОСОБА_30 , враховуючи групову приналежність його крові.

Як слідує з висновку експерта № 245-МК від 10.03.2016 встановлено, що пошкодження на шматках шкіри: з черевної стінки ліворуч, з зовнішньої поверхні правого стегна та з зовнішньої поверхні лівого стегна від потерпілого ОСОБА_9 , 1983 р.н., носять морфологічний характер вхідних отворів, заподіяних при пострілах з вогнепальної ручної зброї, одиночними (компактними) снарядами, що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією, до складу якого входили з`єднання свинцю. Ознак дії додаткових факторів пострілу (полум`я, механічної дії на шкіру, порохових газів, дії зерен пороху, гомогенного відкладення кіптяви пострілу) на поверхні шкіри не виявлено із-за наявності перешкоди (можливо елементів одягу). Постріли здійснені з неблизької відстані, поза межами дій додаткових факторів пострілу. В результаті рентгено-флуоресцентного дослідження 3-х шматків шкіри з вогнепальними ранами від трупу ОСОБА_9 в ранах № 1 і № 2 виявлено вміст свинцю, олова, сурьми, цинку, заліза, кремнію. В рані № 3 виявлено вміст свинцю, сурьми, цинку, заліза, кремнію.

У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судово-хімічної експертизи (продуктів пострілу) № 1/5.1/251 від 25.03.2016 встановлено, що на наданій для дослідження 08.02.2016 куртці чорного кольору, вилученій 11.01.2016 у ході проведення додаткового огляду трупу ОСОБА_9 , слідів продуктів пострілу в межах чутливості застосованих методів дослідження не виявлено. На наданих для дослідження светрі чорного кольору та штанах темно синього кольору, вилучених 11.01.2016 у ході проведення додаткового огляду трупу ОСОБА_9 , виявлені сліди дифеніламіну, який може входити до складу продуктів пострілу.

Як слідує з висновку комплексної судової хімічної експертизи № 2-540/6-382 від 07.12.2017, в районі двох отворів на лівому рукаві зимової куртки («дублянки») ОСОБА_5 часток пороху та продуктів пострілу не виявлено (в межах чутливості використаних методів дослідження). На краях ушкоджень виявлено металізацію свинцем. З урахуванням складу куль, вилучених з трупу ОСОБА_9 , які виготовлені зі сплаву на основі свинцю, виявлені сліди металізації могли бути залишені кулею (кулями), ідентичними за складом з вилученими з трупа ОСОБА_9 . Відповісти на питання «Чи могли отвори в лівому рукаві зимової куртки («дублянки») ОСОБА_5 бути спричинені за розміром кулею (кулями), ідентичними вилученим з трупа ОСОБА_9 .?» не виявилось можливим, у зв`язку з еластичністю зовнішнього шару шкірозамінника та розташованої нижче його тканини.

У відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 24 від 12.02.2016, ОСОБА_5 в період інкримінованого йому діяння хронічним психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, недоумством чи іншим хворобливим станом не страждав і в даний час не страждає. За своїм психічним станом в період інкримінованого йому діяння він повною мірою міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він також в повній мірі може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього відображена, зокрема, у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Допитавши потерпілого ОСОБА_7 , свідків, судових експертів, дослідивши висновки судових експертиз та інші письмові докази, безпосередньо оглянувши в судовому засіданні речові докази у кримінальному провадженні, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку та достатності для ухвалення даного вироку, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, поза розумним сумнівом.

Надаючи оцінку наявним доказам, суд виходить з того, що учасниками судового провадження не ставиться під сумнів факт здійснення ОСОБА_5 пострілів з револьвера в ОСОБА_9 , місце та час здійснення таких пострілів, та їх наслідки у виді смерті останнього.

Твердження сторони обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, щодо наявності боргових зобов`язань ОСОБА_9 перед ОСОБА_5 , підтверджуються показами самого ОСОБА_5 щодо причин його зустрічі з ОСОБА_9 та узгоджуються з показами ОСОБА_21 , який показав, що йому відомо про те, що ОСОБА_9 продав ОСОБА_5 прилад «Грабер», який ОСОБА_5 пізніше залишив йому. Цю річ він потім віддав ОСОБА_9 та зі слів ОСОБА_9 знав, що той винен якусь суму грошей ОСОБА_5 . Скоріше за все борг був пов`язаний з цим «Грабером».

Покази потерпілого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_15 про те, що їм про такі боргові зобов`язання не було відомо, висновків суду не спростовують.

Доводи потерпілого ОСОБА_7 про те, що причиною конфлікту стали відносини його сина зі свідком ОСОБА_31 , судом відхиляються, оскільки не підтверджені жодним доказом та спростовані вищенаведеними доказами.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 заявив, що під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні була здійсненна службова фальсифікація матеріалів кримінального провадження, яка виразилася в тому, що зі справи під час досудового слідства зникли деякі фотознімки, на яких зображений труп ОСОБА_9 , що ним було помічено під час його ознайомлення слідчим з матеріалами кримінального провадження. На даних фотознімках, на думку потерпілого, були зафіксовані певні тілесні ушкодження на трупі, які в подальшому не були відображені ані в протоколі огляду трупу, ані в акті судово-медичного дослідження трупу № 68 від 03.02.2016. Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 вважає, що на вказаних фотознімках можливо було побачити тілесні ушкодження в області лівої частини голови трупа, підпухлість кисті правої руки трупа, посиніння між пальцями трупа. В той же час, на думку потерпілого ОСОБА_7 , ті тілесні ушкодження, які зафіксовані у висновках судово-медичних експертиз, є неповними та не відображають вказані ним тілесні ушкодження.

Крім того, потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що йому відомий певний «звіт», зроблений Національною поліцією, в якому, начебто, фігурує опис тих тілесних ушкоджень, які в подальшому зникли з матеріалів кримінального провадження під час досудового слідства.

Потерпілий ОСОБА_7 вважав, що тілесні ушкодження в області голови його сина спричинив обвинувачений ОСОБА_5 ударами бити, добиваючи його, а тому в діях ОСОБА_5 наявний склад злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України.

Своє твердження потерпілий обґрунтовує тим, що відповідно до лікарняного свідоцтва про смерть у ОСОБА_9 зазначено про наявність відкритих ран численних ділянок тіла, що умисно не було враховано судово-медичним експертом ОСОБА_27 під час судово-медичної експертизи трупу.

Надаючи оцінку даним твердженням потерпілого ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_32 , який закінчував розслідування у даному кримінальному провадженні, повідомив суду, що він жодним чином не здійснював фабрикацію матеріалів кримінального провадження. Клопотань від потерпілого щодо неповноти фотознімків до нього не надходило. Всі учасники кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України були ним ознайомлені з матеріалами кримінального провадження. При цьому, першочергові слідчі дії, зокрема огляд місця події та трупу, здійснення фотографування та роздруківку фотознімків він не здійснював, оскільки на місце події прибула слідчо-оперативна група Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, слідчий якої і складав вищевказані документи.

Допитаний судом в якості свідка слідчий ОСОБА_33 , показав суду, що він як черговий слідчий СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області прибув на місце події, яке було розташовано біля буд. № 60 по вул. М.Малиновського в місті Дніпропетровську. На місці події вже перебувало скупчення людей, в тому числі і інших працівників поліції. Він склав протокол огляду місця події від 09.01.2016 та протокол огляду трупу від 09.01.2016. Під час огляду був залучений спеціаліст ОСОБА_26 , який здійснював, зокрема, фотографування. Жодних дій щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження він не здійснював.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка інспектор-криміналіст ОСОБА_26 , який залучався як спеціаліст Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області під час огляду місця події та трупу. Даний свідок підтвердив, що він здійснював фотографування, проте через значний сплив часу не пам`ятає, хто здійснював роздруківку фотознімків і чому фототаблиця до протоколу огляду місця події від 09.01.2016 не містить фотознімку № 3.

Будучи допитаним в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_27 роз`яснив складений ним висновок експерта № 68/17-Е від 03.02.2016 та показав, що він проводив розтин трупа потерпілого ОСОБА_9 . Експерт зазначив, що ним були описані всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_9 і тілесних ушкоджень в області голови ним особисто виявлено не було.

Роз`яснюючи пункт «б» лікарського свідоцтва про смерть, судовий експерт ОСОБА_27 зазначив, що ті тілесні ушкодження, про які говорить ОСОБА_7 , не відносяться до відкритих ран ділянок тіла, оскільки потерпілий веде мову про можливу наявність у загиблого припухлостей чи посинінь, які він міг побачити під час поховання сина, але такі посиніння можуть бути звичайними трупними плямами, не більше.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_28 підтвердила висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи № 27 від 20.02.2018 та роз`яснила, що смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого, сліпого, вогнепального, кульового поранення органів черевної порожнини з пошкодженнями великих судин, кореня брижі кишечнику, крововиливами в черевну порожнину, що ускладнилось шоком. Експерт роз`яснила, що інших тілесних ушкоджень, окрім вогнепальних, на трупі ОСОБА_9 не зафіксовано та не виявлено. Також експерт зазначила, що в пункті «б» лікарського свідоцтва про смерть йде мова про відкриті рани чисельних ділянок тіла, якими є вогнепальні кульові проникаючі поранення тіла. Побої, якщо б вони були в області голови, садини в області лівої півкулі голови або підпухлості кісті лівої руки, посиніння між пальцями не підпадають під поняття відкритих ран тіла.

Суд, з`ясовуючи у судових експертів ОСОБА_27 та ОСОБА_28 можливість проведення додаткового судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_9 з метою можливого виявлення у трупу не описаних експертами тілесних ушкоджень, про які вказує потерпілий ОСОБА_7 , встановив, що як судово-медичний експерт ОСОБА_27 , так і судово-медичний експерт ОСОБА_28 роз`яснили, що таке дослідження буде пов`язано з необхідністю ексгумації трупу, який, з урахуванням його захоронення в січні 2016 року, на цей час має такий стан, який буде непридатний для судово-медичного дослідження з метою виявлення слідів побоїв в області голови, садин в області лівої півкулі голови або підпухлостей кісті лівої руки, посиніння між пальцями, оскільки труп перебуває в стадії гниття, розплавлення м`яких тканин.

При цьому, слід зазначити, що, незважаючи на заявлення потерпілим ОСОБА_7 відповідних клопотань про проведення додаткової судово-медичної експертизи трупу, в задоволенні яких судом відмовлено, потерпілий, з урахуванням роз`яснень судових експертів ОСОБА_27 та ОСОБА_28 належним чином так і не обґрунтував необхідність проведення такого виду дослідження, надавши в подальшому суду письмову заяву від 28.02.2020, в якій він просив не проводити ексгумацію сина.

З метою перевірки доводів потерпілого, за клопотанням останнього, судом було витребувано з КЗ «Дніпровське обласне бюро СМЕ» та безпосередньо досліджено цифрові фотознімки трупу, додані до акту судово-медичного дослідження трупу № 68 від 03.02.2016, на електронному носію, під час огляду яких встановлено, що на жодному з фотознімків не вбачається наявність тілесних ушкоджень, про які веде мову потерпілий та які, можливо, не описані експертом.

Крім того, судом отримано відповідь Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яким було проведено розслідування у кримінальному провадження № 0001114 від 12.11.2019 за ч. 1 ст. 365 КК України за заявою потерпілого ОСОБА_7 щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження № 0000100 за обвинуваченням ОСОБА_5 . Згідно постанови від 02.02.2020 доводи потерпілого свого підтвердження не знайшли, а тому це кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Також, оцінюючи доводи потерпілого щодо необхідності збору доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Частиною 3 цієї статті передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, доводи потерпілого про наявність в діях ОСОБА_5 складу більш тяжкого злочину не узгоджуються не тільки з наявними в кримінальному провадженні доказами, але і виходять за межі обвинувачення, підтриманого в судовому засіданні прокурором.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що формулювання причини смерті ОСОБА_9 , зазначене в лікарському свідоцтві про смерть, жодним чином не доводить наявність у ОСОБА_9 інших тілесних ушкоджень, аніж тих, які зафіксовані на місці події та виявлені при його судово-медичному дослідженні та розтині, а тому суд вважає, що доводи потерпілого ОСОБА_7 ґрунтуються виключно на довільному тлумаченні змісту лікарського свідоцтва про смерть, у зв`язку з чим судом відхиляються.

В судовому засіданні за клопотання сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_34 , який на час допиту перебував в судовому засіданні в режимі дистанційного провадження та показав, що він відбуває покарання в Софіївській виправній колонії № 45 та з обвинуваченим та загиблим особисто не знайомий. Він був очевидцем подій, які відбувалися 09.01.2016, коли повертався додому та побачив як один хлопець погрожує іншому, хлопці сварилися між собою з використанням нецензурної лайки. Загиблий хлопець, що вище зростом, тримав в руці пістолет, сказав ще пару фраз та здійснив два постріли. Цей хлопець між першим та другим пострілом накинув дублянку на вищого хлопця і намагався вибити пістолет. У них зав`язалася бійка і вони обидва впали на землю. Обвинувачений піднявся першим, і вже тримав в руці пістолет. Обвинувачений загиблому почав стріляти під ноги. Обвинувачений припинив стріляти, підійшов до іномарки, відчинив задні двері, сів в неї на декілька секунд, після чого виліз вже з якоюсь палкою. Загиблий повільним шагом підійшов до іншого автомобіля - іномарки чорного кольору, сів навпочіпки, намагався комусь телефонувати. Обвинувачений з палкою підійшов до останнього, сказав пару фраз, потім підійшов до автомобіля білого кольору, сів за кермо і поїхав. Він сам в цей час пішов додому, а коли останній раз озирався назад, то побачив що в чорній машині були відчинені задні двері, а загиблий сидів на задньому сидінні.
Надаючи оцінку твердженням ОСОБА_5 , в яких він не визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_35 , суд виходить з того, що сторона захисту вважає, що у ОСОБА_5 не було умислу на вбивство ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_5 перебував в стані необхідної оборони.

Суд критично оцінює такі доводи сторони захисту, оскільки враховує, що, виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у ч. 1 ст. 36 КК України, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання. Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він, вибивши пістолет, з нього ж почав стріляти, про що також свідчив свідок ОСОБА_36 спростовуються тим, що ОСОБА_5 , як і свідок ОСОБА_37 наполягають на тому, що обвинувачений стріляв під ноги потерпілому, який наступав на ОСОБА_5 .

В той же час слід враховувати, що свідок ОСОБА_36 утримувався в одному слідчому ізоляторі з ОСОБА_5 та мав можливість спілкуватися з ним під час прогулянок.

Окрім цього, відповідні покази ОСОБА_5 і ОСОБА_38 спростовуються і встановленим висновком судово-медичної експертизи напрямком раневих каналів, спричинених ОСОБА_9 вогнепальних поранень: зверху-вниз, а не знизу-вверх від рикошету, а тому суд розцінює такі покази як форму реалізації права на захист.
Доводи сторони захисту в частині необхідної оборони зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність. З огляду на викладене, відповідні доводи сторони захисту судом відхиляються, оскільки досліджені докази поза всяким розумним сумнівом доводять, що здійснення ОСОБА_5 пострілів в потерпілого не було зумовлене потребою негайного відвернення чи припинення небезпечного посягання, отже обвинувачений на час спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не перебував у стані необхідної оборони.

Питання щодо направленості умислу обвинуваченого повинно з`ясовуватися як під час досудового слідства, так і в ході розгляду справи в суді. Дане питання необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину, судом з урахуванням показів свідка ОСОБА_25 встановлено, що ОСОБА_5 діяв швидко, в короткий проміжок часу, використовуючи як знаряддя вчинення злочину револьвер, яким наніс тяжке тілесне ушкодження в область череву загиблого.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень у загиблого вказує на те, що ОСОБА_5 діяв виключно з метою умисного вбивства, оскільки його дії мали цілеспрямований характер, ОСОБА_5 розумів як значення своїх дій, так і їх результати, бажав їх настання, про що свідчать кількість стріляних патронів та виявлених гільз.

Сукупність досліджених в суді доказів свідчить про те, що ОСОБА_5 в стані сильного душевного хвилювання не перебував, як і не перебував в обстановці необхідної оборони для захисту будь-якої особи від протиправного насильства. ОСОБА_5 не перебував і в обстановці крайньої необхідності, оскільки сам прийшов на зустріч із ОСОБА_9 , маючи претензії до останнього через продажу приладу «Грабер» неналежної якості, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд знаходить такими, що спростовані належними та допустимими доказами, які покладені в основу даного вироку.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо не складання протоколу затримання ОСОБА_5 та встановлення у зв`язку з цим фактичного часу затримання ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка колишній начальник відділу розкриття умисних вбивств Управління карного розшуку в Дніпропетровській області ОСОБА_39 показав суду про те, що коли з`явився ОСОБА_5 до їх підрозділу та написав заяву про вчинення ним злочину він не пам`ятає. Хто саме приймав заяву від ОСОБА_5 , він не пам`ятає. Особисто з ОСОБА_5 він не спілкувався.

В матеріалах кримінального провадження є копія рапорту оперуповноваженого СКП АНД ВП ДПН ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_40 , за яким ОСОБА_5 затримано 19.01.2016 на підставі ухвали АНД районного суду міста Дніпропетровська від 19.01.2016.

В сукупності з показами ОСОБА_5 про те, що в день звернення до підрозділу поліції на вул. Леніна, 18, його доставили до АНД відділку поліції, а потім, в той же день, до слідчого судді, де йому було обрано запобіжний захід, суд вважає доведеним поза всяким розумним сумнівом те, що фактично ОСОБА_5 було затримано в день обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тобто 19.01.2016.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд також враховує і позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.
ОСОБА_5 неодружений, до затримання офіційно працевлаштованим не був та не має офіційно-підтверджених джерел доходу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується задовільно, перебуває на обліку в військкоматі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд також враховує позиції ЄСПЛ, викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання, зазначене в санкції ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі, яке повинно бути визначено із реальним його відбуттям.
Визначаючи строк позбавлення волі, який необхідно визначити ОСОБА_5 для відбуття, суд виходить з наступного.
У відповідності до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 728/2724/16-к (провадження № 51-7543кмо18), ч. 2 ст. 416 КПК визначає вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд першої інстанції може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. При цьому положення ч. 2 ст. 415 КПК не слід розглядати як такі, що дозволяють зробити виключення з указаного правила. У разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог статей 370, 419, 416 ч. 2 КПК він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції. Перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг прокурора чи потерпілого, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, повинен також указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення. При цьому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 415 КПК, суд апеляційної інстанції повинен формулювати свої висновки та вказівки лише в такій формі, щоб це не призводило до вирішення наперед указаних в цій нормі питань, але водночас давало би достатні підстави для застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та призначення більш тяжкого покарання у випадку, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість особи у вчиненні відповідного злочину буде доведено в установленому законом порядку.
Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2019, прокурор в апеляційній скарзі просив скасувати попередній вирок суду від 03.01.2019 за ч. 2 ст. 121 КК України та ухвалити свій вирок за ч. 1 ст. 115 КК України, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавленні волі на строк 13 років. Потерпілий ОСОБА_7 просив вказаний вирок суду скасувати і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В той же час судом апеляційної інстанції апеляційна скарга прокурора була задоволена частково, а апеляційна скарга потерпілого в повному обсязі та скасовано попередній вирок у відношенні ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Скасовуючи попередній вирок суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що під час постановлення вироку суду від 03.01.2019 щодо ОСОБА_5 була допущена неповнота судового розгляду; встановлена невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; встановлено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України і стало підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_5 та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Дніпровський апеляційний суд в ухвалі від 12.06.2019 зазначив, що під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані недоліки, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, при вирішенні питання про правильність кваліфікації надати оцінку всім доказам, які ці обставини підтверджують або спростовують та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Жодних висновків щодо невідповідності строку або виду призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 414 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції не містить, як і не містить висновків щодо необхідності посилення покарання при новому розгляді в суді першої інстанції.
За таких обставин слід враховувати, що суд апеляційної інстанції сформулював свої висновки щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, враховуючи, що призначене покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 9 років було призначено під час первісного розгляду справи в суді в межах більш тяжкого кримінального правопорушення, про яке і просив прокурор в своїй апеляційній скарзі, вказуючи на необхідність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України. Але, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 12.06.2019, враховуючи санкцію ч. 1 ст. 115 КК України, яка має мінімальну межу у виді 7 років позбавлення волі, не сформулював своїх висновків щодо необхідності призначення більш тяжкого покарання ОСОБА_5 , ніж 9 років позбавлення волі, у випадку, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, буде доведено в установленому законом порядку.
На підставі викладеного суд вважає необхідним визначити для відбуття обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню нових злочинів як ОСОБА_5 , так і іншими особами, таке покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів і не становить «особистий надмірний тягар для особи обвинуваченого».
З урахуванням правових висновків, викладених у п. 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 (справа № 663/537/17), оскільки ОСОБА_5 вчинив злочин до 20.07.2017 (включно), і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З метою забезпечення виконання вироку, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 призначається покарання у виді позбавлення волі, яке визначено відбувати реально, суд вважає необхідним залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого до набрання вироком законної сили.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України, відповідно до документально підтверджених даних про вартість проведених експертних досліджень, наданих суду.
Також суд враховує, що ст. 96-1 КК України передбачена спеціальна конфіскація, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як встановлено судом обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням револьверу «MAJOR BERG 2,5» № E2UP-1450340, який він попередньо взяв з собою.

За таких обставин суд вважає, що на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України револьвер «MAJOR BERG 2,5» № E2UP-1450340 підлягає конфіскації у власність держави, як знаряддя, використане під час вчинення злочину.

В межах кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди внаслідок злочинних дій обвинуваченого, яку поніс потерпілий ОСОБА_7 в результаті загибелі сина ОСОБА_9 , в сумі 500000 гривень, яку потерпілий ОСОБА_7 просив стягнути на свою користь з обвинуваченого.
Обґрунтовуючи вимоги щодо завдання ОСОБА_7 моральної шкоди, цивільний позивач зазначив, що даним злочином цивільним відповідачем ОСОБА_5 завдано йому і його сім`ї значної моральної шкоди. Протиправним позбавленням життя його сина ОСОБА_9 цивільний відповідач ОСОБА_5 порушив головне конституційне право кожної людини - право на життя. Він з його дружиною втратили сина, і неможливо виразити ту біль і скорботу, відчай і переживання, яке відчувають батьки, коли ховають власних дітей. Злочинними діями цивільного відповідача ОСОБА_5 на все життя було порушено його нормальний спосіб життя, отримано великий нервовий зрив, погіршився його загальний стан здоров`я, виникла необхідність постійного прийому заспокійливих та снодійних медикаментів. Відновити попередній стан здоров`я йому неможливо.
Цивільний позивач ОСОБА_7 під час судового розгляду підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Цивільний відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд дійшов висновку, що в результаті вчиненого злочину потерпілому ОСОБА_7 спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з загибеллю сина ОСОБА_9 , яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим на підставі вимог ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.
Враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_7 , їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості суд вважає, що відповідно глибині душевних страждань потерпілого буде відповідати сума компенсації моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з 19.01.2016.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) в строк покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 19.01.2016 і по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави як знаряддя, використане під час вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - перероблений револьвер «MAJOR BERG 2,5» № E2UP-1450340, упакований в спец.пакет № 2679660 (квитанція № 00505), який знаходиться на зберіганні в Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів на загальну суму 4927 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять сім) гривень 58 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Речові докази:

-автомобіль «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_2 , блокнот та ключі, упаковані в полімерний пакет (квитанція № 00505) - повернути ОСОБА_7 ;

-протяжку каналу ствола, упаковану в спец.пакет № 2679660; 5 недопалків сигарет, упаковані в спец.пакет № 1554101; чотири скляні пляшки ємністю 0,5 л., 2 кришки з пляшок, жерстяна банка ємністю 0,5 л., упаковані в картону коробку; балончик з-під фарби, упакований в спец.пакет № 0250286; пластикова бутила ємність 0,5 л, упакована в спец.пакет № 0384645; 5 гільз кал. 5,6 мм., упаковані в спец.пакет № 2679654; 3 кулі кал. 5,6 мм., упаковані в спец.пакет № 2679653; зрізи краю нігтьових пластин з обох рук трупа, упаковані в 2 паперові конверти; мікрооб`єкти з обох рук трупа, упаковані в 3 паперові конверти; одяг трупа (штани, светр, куртка), упаковані в спец.пакет № 3296914; одяг трупа (чоботи, труси), упаковані в полімерний пакет; зразок крові підозрюваного ОСОБА_5 , упакований в паперовий конверт; осади та витяжки на ниточках марлі, упаковані в паперовий конверт (квитанції № 00466, № 00505) - знищити;

-куртку (дублянку) обвинуваченого ОСОБА_5 (квитанція № 00505) повернути обвинуваченому ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з часу вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

__________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_41 -Почтовик