Справа № 442/7474/19
Провадження № 1-кп/442/104/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої- судді : ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
за участю обвинуваченого ОСОБА_4
захисника : ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001579 від 05.08.2017р., про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бистриця Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонер, раніше не судимого.,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді сільського голови Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, відповідно до статтей 140-141 Конституції України, частини З статті 18 КК України, пункт 1 частини 1статті З Закону України «Про запобігання корупції», статтей 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постійно здійснював функцію представника органу місцевого самоврядування та був службовою особою 4 категорії, якій присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, яка відповідно до примітки 2 статті З68 КК України займає відповідальне становище. До Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області 22.07.2015 року надійшли дві заяви ОСОБА_6 про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області у кварталі забудови №2 та про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,5118 га в с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області.

29.07.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідне рішення на XXXIV сесії шостого скликання не приймалось, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, користуючись наданими йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та в інтересах ОСОБА_6 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в селі Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області (точного місця не встановлено) склав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме рішення XXXIV сесії шостого скликання Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №338 від 29.07.2015 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», вказавши у ньому завідомо неправдиві відомості стосовно того, що на вказаній сесії «сільська рада вирішила: Надати дозвіл ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,5118 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах населеного пункту с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області».

Того ж дня ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідне рішення на XXXIV сесії шостого скликання не приймалось, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, користуючись наданими йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та в інтересах ОСОБА_6 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в селі Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області (точного місця не встановлено) склав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме рішення XXXIV сесії шостого скликання Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №339 від 29.07.2015 «Про надання згоди на виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки», вказавши у ньому завідомо неправдиві відомості стосовно того, що «сесія сільської ради вирішила: Дати згоду ОСОБА_6 на виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва господарських будівель і споруд площею 0,1435 га в селі Бистриця-Гірська в кварталі забудови №2 урочище «Жуновате» ділянка №1. Дати дозвіл на складання проекту відведення даної земельної ділянки ОСОБА_6 та замовити в ліцензованій організації виготовлення проекту відведення земельної ділянки».

Зазначені вище рішення сільської ради №338 від 29.07.2015 та №339 від 29.07.2015, ОСОБА_4 засвідчив власним підписом та гербовою печаткою Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, після чого видав ОСОБА_6 .

У подальшому, 21.10.2015 до Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області надійшли дві заяви ОСОБА_6 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність площею 0,1435 га (кадастровий номер :01:004:0097) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність площею 1.5118 га (кадастровий номер :03:000:0013) для ведення особистого селянського господарства в с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області.

Продовжуючи свої протиправні дії, 23.10.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідне рішення на XXXVII сесії шостого скликання не приймалось, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, користуючись наданими йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та в інтересах ОСОБА_6 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в селі Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області (точного місця не встановлено) склав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме рішення XXXVII сесії шостого скликання Бистрицької- Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №379 від 23.10.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_6 », вказавши у ньому завідомо неправдиві відомості стосовно того, що «сесія сільської ради вирішила: Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1.5118 га гр. ОСОБА_6 , яка знаходиться в межах населеного пункту с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області. Передати гр. ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 1,5118 га (кадастровий номер: :03:000:0013) для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області».

Того ж дня ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідне рішення на XXXVII сесії шостого скликання не приймалось, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, користуючись наданими йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями, усвідомлюючи протиправний характер своїх' дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та в інтересах ОСОБА_6 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в селі Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області (точного місця не встановлено) склав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме рішення XXXVII сесії шостого скликання Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №383 від 23.10.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_6 », вказавши у ньому завідомо неправдиві відомості стосовно того, що «сесія сільської ради вирішила: Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1435 га гр. ОСОБА_6 , яка знаходиться в межах населеного пункту с. Бистриця- Гірська у кварталі забудови АДРЕСА_2 . Передати гр. ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку площею 0.1435 га (кадастровий номер: :01:004:0097) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області».

Зазначені вище рішення сільської ради №379 від 23.10.2015 та №383 від 23.10.2015 року ОСОБА_4 засвідчив власним підписом та гербовою печаткою Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, після чого видав ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.366 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження, у якому просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в порядку вимог статті 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтриав клопотання захисника. подавши письмову заяву про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в порядку вимог статті 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заявленого клопотання, висловивши думку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, в порядку статті 49 КК України.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч. 1 ст. 5 КПК).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК).

Відповідно до п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма закріплена у статті 62 Конституції України, відповідно до частини першої якої передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Тобто встановлювати вину особи можна виключно в обвинувальному вироку суду.

Відповідно до частини 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.
Згідно з пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває провадження.
У частині 4 статті 286 КПК України визначено: якщо під час судового розгляду сторона в кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні службового підроблення, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України.

Згідно вимог статті 12 КК України визначено, що злочин, передбачений частиною 1 статті 366 КК України за ступенем тяжкості є злочинами невеликої тяжкості.
Події кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 мали місце, зокрема у період з 29.07.2015р. 23.10.2015р., тобто на даний час минуло більше чотирьох років, що є підставою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
В силу вимог п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
У частині 3 статті 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом стст.284288 КПК, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень ст.63 Конституції та ст.18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними.
У справі «Грабчук проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушення ч. 2 ст. 6 (презумпція невинуватості) та наголосив, що при закритті провадження у суді за строками давності суд не повинен висловлюватись у термінах, які не залишають сумніву щодо погляду на те, що заявниця вчинила злочин. Зокрема, у рішенні від 4 грудня 2000 року слідчий використав слова: «в діях [заявниця] є склад злочину» та «моменту, коли [заявниця] вчинила злочин», а суд зазначив, що в діяннях заявниці «вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 167 КК України. Такі твердження суперечать презумпції невинуватості, а тому дії українського суду ЄСПЛ визнав такими, що порушують Конвенцію з прав людини.
Разом з тим звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду із цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 366 КК України закінчились, обвинувачений не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі положень ст.49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, а обставини щодо вчинення обвинуваченим протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості чи ухилення обвинуваченого від слідства або суду не виявлено, строки давності, їх перебіг не зупинявся і не переривався, що є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на що останній надав свою згоду, у зв`язку із чим клопотання підлягає до задоволення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 372 КПК України, ст. 49 КК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правовпорушення передбаеного частною 1 статті 366 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.
Кримінальне провадження №0001579 від 05.08.2017р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частини 1 статті 366 КК України - закрити.
Скасувати арешт на земельну ділянку площею 0.1435 га (кадастровий номер: :01:004:0097) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області, що належить ОСОБА_6 накладений згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.09.2019 року.

Скасувати арешт на земельну ділянку площею 1.5118га (кадастровий номер: :03:000:0013) для ведення особистого селянського господарства в с. Бистриця-Гірська Дрогобицького району Львівської області, що належить ОСОБА_6 накладений згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.09.2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1