ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 463/5551/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/149/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003338 від 16 жовтня 2014 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003338 від 16 жовтня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст.289 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 00 год. 00 хв. 01 травня 2020 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_8 перебував у міжнародному розшуку, попередньо порушив умови раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави, а тому може ухилятися від суду чи продовжувати займатися злочинною діяльністю.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, при необхідності із застосуванням електронних засобів контролю.

Вважає, що подане прокурором ОСОБА_9 клопотання про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є шаблонним.

Зазначає, що суд не в повній мірі оцінив обставини, передбачені ст.178 КПК України при обранні запобіжного заходу.

Також апелянт заперечує наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки свого підзахисного.

Захисник вказує, що станом на 14.03.2020 року ОСОБА_8 перебуває під вартою 1463 дні, що перевищує чотири роки. На ОСОБА_8 , розповсюджується дія ч.5 ст.72 КК України в редакції ЗУ №838-VII від 26 листопада 2015 року (закон ОСОБА_10 ), згідно якого строк попереднього ув`язнення зараховується, як один день ув`язнення за два дні позбавлення волі. Нижня межа санкції статті, яка інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 складає 7 років, що свідчить про те, що у разі визнання винуватим ОСОБА_8 . Та із врахуванням діючого відносно нього Закону України №838-VII від 26 листопада 2015 року, останньому буде зараховано термін попереднього ув`язнення як 8 років відбутого строку покарання. Також зазначає, що стадія судового розгляду справи перебуває на первинному етапі, а саме на етапі допиту потерпілих та свідків, які не з`являються у судові засідання, через що судовий розгляд справи затягується, тим самим обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше не судимим, вина якого не доведена судом, продовжує перебувати під вартою, чим порушуються його Конституційні права.

Просить врахувати те, що прокурором не надано будь-яких доказів суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 .

Також зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідне якісне та повне обстеження кори головного мозку, так як згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7945 Комунальної 8-мої клінічної лікарні м. Львова у ОСОБА_8 закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої крововиливи м`яких тканин обличчя.

Вважає, що судом не досліджувалось питання соціальних зв`язків ОСОБА_8 , постійного місця роботи, репутацію, майновий стан, відсутність судимостей згідно ст.89 КК України

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просять скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду і обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, відповідно, продовжені запобіжного заходу ОСОБА_8 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 перебував у міжнародному розшуку, порушивши умови раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді застави, а також обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про підвищену його суспільну небезпеку як особи, а тому застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

Тому, з метою унеможливити уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на інший не пов`язаний з триманням під вартою, суд прийшов до обґрунтованого висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 01 травня 2020 року.

Доводи захисника щодо ідентичності прокурором поданого клопотання про продовження строку тримання під вартою, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування ухвали про продовження строку запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки та всі інші обставини, з якими закон пов`язує вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.