Справа № 487/273/20
Провадження № 1-кс/487/648/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2020 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.10.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 18.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва 17.01.2020 року зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.10.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 18.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, у зв`язку з неповнотою проведеного досудового розслідування та не вірним тлумаченням фактів, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 06.07.2017 року, яким визнано порушення прав ОСОБА_3 .
Скаржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності відповідно до якої скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.
Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої зазначив про обґрунтованість та законність прийнятої постанови, просив відмовити у задоволенні скарги.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №№0000015, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України , за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Судом встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини від 06.07.2017 року по справі «Садков проти України» (заява №21987/05) визнано, що: мало місце порушення статті 3 Конвенції, у зв`язку з тим, що органи влади не провели ефективного розслідування скарг заявника про жорстоке поводження з боку поліції з 11 по 12 червня 2004 року; мало місце порушення статті 3 Конвенції, в якому заявник піддавався нелюдському поводженню та такому, що принижує людську гідність, з боку поліції від 11 до 12 червня 2014 року; мало місце порушення пункту 1 та 4 статті 5 Конвенції стосовно затримання заявника між 04 березня 2005 року по 18 квітня 2006 року.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 17.12.2018 року по справі №522/20760/18 (провадження №1-кс/522/22136/18) було задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано посадових осіб прокуратури Одеської області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину, що містяться заяві ОСОБА_3 від 12.11.2008 року.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000015, прокуратурою Одеської області 18.01.2019 року були внесені відомості за ч. 1 ст. 365 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення: до Другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області 17.01.2019 року надійшла ухвала слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_5 від 17.12.2018 року за №522/20760/18, №1-кс/522/22136/18, якою скаргу ОСОБА_3 задоволено та зобов`язано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про вчинення злочину, що містяться у заяві ОСОБА_3 від 12.11.2018 року.
За змістом постанови від 13.02.2019 року прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000015 від 18.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, щодо неправомірних дій працівників Котовського МРВ УМВС України в Одеській області, які виразилися у примушування надання показань відносно себе шляхом фізичного впливу, було доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000024, прокуратурою Одеської області 22.01.2019 року були внесені відомості за ч. 1 ст. 365 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення: ухвалою Приморського районного суду міста Одеси (справа №522/20760/18), зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Одеської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 12.11.2018 року щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень працівниками правоохоронних органів міста Подільськ (Котовськ).
За змістом постанови від 15.02.2019 року прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000024 від 22.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень працівниками правоохоронних органів міста Подільськ (Котовськ) було доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві.
Постановою від 06.05.2019 року матеріали кримінальних проваджень №0000015 від 18.01.2019 року за ч. 1 ст. 365 КК України, в межах якого розслідуються доводи заяви ОСОБА_3 про перевищення службових повноважень працівниками правоохоронного органу, а також №0000024 від 22.01.2019 року за ч. 1 ст. 365 КК України, у ході досудового розслідування за яким досліджуються обставини, викладені в заяві ОСОБА_3 про перевищення службових повноважень працівниками правоохоронного органу міста Подільськ, були об`єднані в одному провадженні під №0000015.
Згідно ч. 4 ст. 40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Згідно вказівок, наданих прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 слідчому ТУ ДБР у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 26.06.2019 року, слідчий у строк до 26.07.2019 року мав провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а саме: встановити номер кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 , здійснити її огляд на предмет встановлення підстав для затримання ОСОБА_3 , надання йому правової допомоги; встановити та допитати співробітників поліції, які затримували ОСОБА_3 , слідчого, який розслідував кримінальну справу та направив її до суду, з приводу обставин, викладених ОСОБА_3 у зверненні від 12.11.2018 року та допитів в якості потерпілого; витребувати та долучити до матеріалів кримінального провадження рішення судів, якими ОСОБА_3 визнано невинуватим; виконати інші слідчі дії, спрямовані та об`єктивне та повне розслідування кримінального правопорушення.
Проте, зазначені вказівки прокурора слідчим у повному обсязі виконані не були: не оглянуті матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 на предмет встановлення підстав для затримання ОСОБА_3 , надання йому правової допомоги; не встановлено та не допитано співробітників поліції, які затримували ОСОБА_3 , слідчого, який розслідував криміналу справу та направив її до суду, з приводу обставин, викладених ОСОБА_3 у зверненні від 12.11.2018 року та допитів в якості потерпілого; не витребувано та не долучено до матеріалів кримінального провадження рішення судів, якими ОСОБА_3 визнано невинуватим, у тому числі рішення Верховного Суду прийняті на наслідками перегляду рішень апеляційного суду.
Крім того, за змістом резолютивної частини оскаржуваної постанови, кримінальне провадження №0000015, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 265 КК України, закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ст. 11 КК України, злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Резолютивна частина оскаржуваної постанови не містить вказівки про те, в діянні (дії чи бездіяльності) якої саме особи встановлена відсутність складу кримінального правопорушення з урахуванням не зазначення в оскаржуваній постанові даних про співробітників поліції, які затримували ОСОБА_3 та слідчого, який розслідував кримінальну справу та направив її до суду.
Крім того, оскаржувана постанова містить посилання на зміст прослуханих аудіозаписів судових засідань, проте в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про проведення відповідної слідчої дії.
Всупереч п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова не містить обґрунтування мотивів її прийняття з посиланням на положення КПК України
Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим не було всебічно, повно й неупереджено досліджено всі обставин кримінального провадження з наданням належної правової оцінки, отже оскаржувана постанова є передчасною та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 7-9, 40, 91-94, 110, 284, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.10.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 18.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1