Справа № 130/2285/19
Провадження №11-кп/801/269/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 19.07.2019,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13.07.2018 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки, відповідно до ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 12.04.2019 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 22 дні від подальшого відбування покарання,

- визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4(чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71, ст.72, ч.4 ст.81 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2018, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання вирішено відраховувати з моменту взяття під варту ОСОБА_7 , а саме з 07 жовтня 2029 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою вирішено залишити без змін, продовживши до вступу вироку в законну силу, але не більше 60 днів до 31 січня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 628 гривень.
Речовий доказ: банківську карту «ПриватБанку» № НОМЕР_1 вирішено залишити при матеріалах кримінального провадження, знявши з неї арешт накладений ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.10.2019.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що 19.07.2019 близько 03:00 год., обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи за своїм місцем проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , діючи таємно, умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, маючи вільний доступ до мобільного телефону рідного брата ОСОБА_9 , який також проживає у вказаній вище квартирі, за допомогою програмного забезпечення у мобільному телефоні брата ОСОБА_9 «Індустріал 24» здійснив перерахування грошових коштів у сумі 18 004 гривні із карткового рахунку ОСОБА_9 на сім картки операторів мобільного зв`язку, які перебували у його користуванні, та у подальшому за допомогою програми «Київстар старт гроші» перерахував вказані грошові кошти на свою банківську карту «ПриватБанку» № НОМЕР_1 . Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 покинув місце свого проживання та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 18 004 гривні.
Суд кваліфікував такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Також, 21.07.2019 приблизно о 20:00 год., обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи за своїм місцем проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , діючи таємно, умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету, користуючись відсутністю за місцем свого проживання брата ОСОБА_9 , незаконно заволодів його мобільними телефонами марки «Astro» моделі «В181» та «Nokia» моделі «6303», вартість яких згідно висновку судово товарознавчої експертизи №5740-5741/19-21 від 02.09.2019 становить 272,50 гривень та 745,67 гривень відповідно.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1018,17 грн.
Такі дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2019, яким його визнано винуватим у вчиненні злочинів за ч.2 ст.185 КК України змінити та призначити йому більш м`яке покарання.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що він визнавав свою вину у скоєних злочинах, під час слідства давав правдиві покази та активно сприяв слідству. Суд не взяв до уваги, що він сам давав про себе покази та свідчення, а тому вважає вирок щодо нього є надто суворим.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просив залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість. Зазначив, що обвинувачений неодноразово судимий та притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ним корисливих злочинів, проте висновків для себе не зробив і знову вчинив нові корисливі злочини.
Потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просив залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, вважає, що призначене обвинуваченому покарання має бути суворе.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185 КК України.
Висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень в апеляційній скарзі не оспорюються і перевірці не підлягають.

Цивільний позов в кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 не пред`являвся.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на його думку вирок суду першої інстанції є недостатньо обґрунтованим та занадто суворим, не ґрунтується на всебічному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що давало суду першої інстанції призначити обвинуваченому більш м`яке покарання з випробовуванням.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, суд першої інстанції за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності позицій обвинуваченого та потерпілого, згідно вимог ч. 3 ст. 348 КПК України обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням характеризуючи даних на обвинуваченого.
Встановлено, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованих йому злочинах при зазначених вище обставинах визнав, у вчиненому щиро розкаявся, давав правдиві покази, чим активно сприяв розкриттю злочину та встановленню істини в справі, на обліку в психіатра та на обліку в наркодиспансері не значиться, задовільно характеризується за місцем проживання, що судом віднесено до обставин, які пом`якшують його покарання.
Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції також вірно враховано і те, що ОСОБА_7 вчинив злочин щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах, а саме відносно рідного брата, є раніше неодноразово судимий та притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ним корисливих злочинів, має не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість.
Окрім цього, судом встановлено, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2018 ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на три роки. Відповідно до ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 12.04.2019 ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 22 дні. Тобто, інкриміновані ОСОБА_7 злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України були вчиненні ним після застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його особу, а також всі обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання. Також враховано й те, що вчинені обвинуваченим злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, є умисними корисливими середньої тяжкості злочини проти власності, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, проте належних висновків для себе не зробив і знову вчинив нові злочини середньої тяжкості. Судом також врахована думка потерпілого, який просив суд суворо покарати обвинуваченого та призначити йому максимальну міру покарання, а також враховано відсутність відшкодування обвинуваченим завданої ним потерпілому матеріальної шкоди. За таких підстав, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції призначене йому покарання є занадто суворим.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 такого виду та розміру покарання з урахуванням ст.71, ст.72, ч.4 ст.81 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2018, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4