Провадження № 11-кп/824/107/2020 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія ст.187 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 та ОСОБА_6
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги прокурора та захисника на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року, яким ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, з середньою освітою, працюючу, заміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2005 року, зміненого ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.09.2005 року, за ст.15, ч.2 ст.185, ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 та ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2008 року за ч.4 ст.187 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23.09.2010 року за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання із встановленням іспитового строку в 3 роки; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2011 року за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки та звільненою 24.06.2014 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова на підставі ст.7 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання з встановленням іспитового строку в 2 роки та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України до штрафу у сумі 850 гривень,
визнано винною та засуджено: за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_11 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 місяць з конфіскацією майна та штрафу на користь держави у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, які виконувати самостійно,-
В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_11 01 жовтня 2015 року близько 20-ї години перебувала біля будинку АДРЕСА_2 , де побачила ОСОБА_12 , яка стояла біля вказаного будинку та спілкувалась зі своїми знайомими, та у якої до цього кільках хвилин назад відбувся словесний конфлікт з її матір`ю, та в цей час у неї виник злочинний умисел на вчинення хуліганських дій відносно останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому, свідомо допускаючи їх наслідки та маючи на меті їх настання, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну зневагу до існуючих елементарних правил і норм поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності та добропристойності, розпочала свої хуліганські дії, в ході яких, вона несподівано для потерпілої підбігла до неї та схопила її за волосся, при цьому повалила на землю, після чого насіла зверху з метою подавлення можливого опору потерпілої.
Продовжуючи свій злочинний умисел, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну зневагу до існуючих елементарних правил і норм поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності та добропристойності, усвідомлюючи, що потерпіла перебуває у безпорадному стані, так як остання знаходилась на землі та не чинила опору її діям, висловлюючись брутальною нецензурною лайкою, продовжила свої хуліганські дії, нанесла до трьох ударів в область обличчя та до п`яти ударів по тулубу потерпілої, в результаті чого заподіяла ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_11 23.07.2017 приблизно о 22:10 год. перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 7 побачила раніше невідому ОСОБА_13 та у цей час в неї виник злочинний умисел спрямований на повторний напад з метою заволодіння майном останньої.
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на повторне вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме тим, що належить ОСОБА_13 , діючи з корисливих мотивів та скориставшись тим, що за її діями ніхто сторонній не спостерігає, і маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_11 здійснила напад на потерпілу ОСОБА_13 та лівою рукою почала утримувала потерпілу ззаду за тулуб, а правою рукою приставила ОСОБА_13 до шиї невідомий металевий предмет, схожий на ніж, який заздалегідь підготовила для вчинення злочину.
Після того, ОСОБА_11 у грубій формі виразила вимогу потерпілій ОСОБА_13 про необхідність передачі їй цінного майна, поєднану з погрозою застосування металевого предмета, схожого на ніж, яким почала тиснути на шию потерпілої з метою подолання можливого опору з її боку, що є погрозою застосування насильства.
Потерпіла ОСОБА_13 , почала намагатися чинити опір злочинним діям ОСОБА_11 , але остання повалила потерпілу спиною на землю та продовжувала її утримувати і погрожувати застосувати металевий предмет, схожий на ніж, у разі невиконання її противоправних вимог.
Після того, ОСОБА_11 відкрито викрала з руки потерпілої належний їй мобільний телефон марки Sigma, вартістю 1500 гривень, в якому знаходились сім карти мобільного оператора «Лайфселл», вартістю 10 гривень та мобільного оператора «ВФ Україна», вартістю 10 гривень, в якому знаходився флеш накопичувач вартістю 130 гривень.
В подальшому, ОСОБА_11 у грубій формі висловила вимогу потерпілій ОСОБА_13 про необхідність передачі їй грошових коштів, поєднану з погрозою застосування металевого предмету, схожого на ніж в разі невиконання її противоправних вимог.
Після цього, потерпіла ОСОБА_13 передала останній грошові кошти в сумі 150 гривень, на що ОСОБА_11 повернула потерпілій викрадений мобільний телефон та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденими коштами розпорядилась на власний розсуд.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за подією вчиненого кримінального правопорушення від 01.10.2015 року, та призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна; згідно правил ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку, і остаточно - за сукупністю вироків, у виді позбавлення на строк 8 років 7 місяців із конфіскацією майна та штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, які виконувати самостійно.
Водночас, до початку розгляду провадження по суті прокурор подав клопотання про відмову від апеляційної скарги, в якому просив таку відмову прийняти та закрити провадження в частині його апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати таухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати не винуватою в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України, а кримінальне провадження відносно неї в цій частині закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпанні можливості їх отримати.
В частині визнання ОСОБА_11 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначення їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень - вирок залишити без змін.
Вироки Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року та від 26 квітня 2016 року виконувати окремо.
Вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, обґрунтовуючи своє рішення в частині визнання винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку, посилається на досліджені в судовому засіданні докази, а саме: показання потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , протокол обшуку від 24 липня 2017 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року про дозвіл на проведення обшуку, протокол особистого обшуку від 24 липня 2017 року.
Разом із цим, по-перше, зазначені докази об`єктивно не свідчать про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, а по-друге, в судовому засіданні було досліджено і інші докази, які не узгоджуються із зазначеними в оскаржуваному вироку.
Вказує, що покази потерпілої, які вона надавала в судовому засіданні 03.10.2017 року, про здійснення на неї нападу не узгоджуються з її показаннями щодо присутності сторонньої жінки під час події і відсутності звернення до неї за допомогою, враховуючи те, що нападниця в цей час відійшла в сторону. Потім, ОСОБА_11 віддала їй викрадений дорогий телефон в обмін на невелику суму грошей. При цьому, перебуваючи поруч із місцем проживання, не пішла додому, а сиділа на лавці, маючи деякий кримінальний досвід.
Крім того, зазначає, що протоколом обшуку від 24 липня 2017 року, безпосередньо після затримання у ОСОБА_11 було вилучено грошові кошти в сумі 152 гривні купюрами: 100 гривень - 1 шт., 50 гривень - 1 шт., 1 гривня - 2 шт. Задовольнивши клопотання захисту, в судовому засіданні було досліджено протокол додаткового допиту потерпілого від 24 липня 2017 року, в якому ОСОБА_13 повідомила, зокрема, що вона передала нападниці грошові кошти в розмірі близько 150 гривень купюрами: 50 гривень - 1 шт., 20 гривень - 1 шт., 10 гривень - 2-3 шт., декілька купюр номіналом 1 і 2 гривні. Враховуючи час, який пройшов від нападу на потерпілу і затримання обвинуваченої, така невідповідність свідчить на користь останньої. До того ж, орган досудового розслідування навіть не намагався таку невідповідність пояснити, а суд - усунути.
Також вказує, що ОСОБА_11 в судовому засіданні 4 грудня 2018 року повідомила, що 23 липня 2017 року, повертаючись з роботи, зайшла до знайомого в ігрові автомати, який запропонував почекати його на вулиці. Вийшла та сіла на лавку. До неї під`їхали працівники поліції і ОСОБА_13 , яка заявила, що вона на неї напала. Нападу вона не скоювала. Захисник стверджує, що в ході обшуку ОСОБА_11 предмету схожого на ніж, який згадано у вироку, вилучено не було.
Зазначає, що не підтверджені належними і допустимими доказами показання потерпілої ОСОБА_13 про вчинення розбійного нападу на неї з боку ОСОБА_11 повністю нівелюються з показаннями останньої. Інших доказів стороною обвинувачення не надано, з будь-якими клопотаннями з цього приводу прокурор до суду не звертався. На думку апелянта, вина ОСОБА_11 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не доведена в судовому засіданні, тому кримінальне провадження відносно неї в цій частині підлягає закриттю у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника в обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечує проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд І-ї інстанції дотримався в повному обсязі.
Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 вбачається, що ним не оспорюється доведеність вини ОСОБА_11 та кваліфікація інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Доводи поданої ним апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження в частині доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На думку колегії суддів, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Зокрема, в обґрунтування вини обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд І-ї інстанції правомірно послався у вироку на покази потерпілої ОСОБА_13 , а також свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які суд І-ї інстанції визнав аналогічними за змістом, та які в сукупності з показами потерпілої, в повній мірі відтворюють обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також письмові докази, які досліджувались місцевим судом в порядку ст.358 КПК України, зокрема: протокол обшуку від 24.07.2017 року, за яким в ході проведення 24.07.2017 року особистого обшуку обвинуваченої ОСОБА_11 виявлені грошові кошти в розмірі 152 гривень, викрутку з сіро-помаранчевою ручкою, металеві кусачки, 2 викрутки (дерев`яна та помаранчева ручка), металевий гайочний ключ; ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2017 року про легалізацію проведеного обшуку та протокол обшуку від 24.07.2017 року, за яким в ході обшуку ОСОБА_11 , проведеного в порядку ст.208 КПК України, виявлено пояс червоно-білого кольору та ланцюжок білого кольору з хрестиком.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Крім того, як вірно визначив у вироку суд І--ї інстанції, розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Слід зауважити, що розбій відноситься до формального (усіченого) складу злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.
Як випливає зі змісту ч. 2 ст. 187 КК України, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Формула вказаної кваліфікації за частиною 2 статті 187 КК України з кваліфікуючою ознакою - вчинення нападу особою, яка раніше вчинила розбій, включає в себе і основний склад злочину, викладений в ч. 1 ст. 187 КК України, де визначено ознаки, що характеризують цей склад злочину, а саме розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Зокрема, як вбачається з показів потерпілої ОСОБА_13 , наданих під час розгляду справи в суді І-ї інстанції, "обвинувачена кинулась на неї, повалила її на спину, сіла зверху, занесла якийсь предмет та їй здалось, що це ніж, а потім стала вимагати гроші, цінності та забрала у неї мобільний телефон. Потім потерпіла зрозуміла, що це була заточка".
Так, до фізичного насильства, що є ознакою розбою, також належить насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну загрозу для життя потерпілого.
На думку колегії суддів, такою реальною загрозою для життя потерпілоїОСОБА_13 було приставлення та подальше притискання обвинуваченою ОСОБА_11 до її шиї гострого предмета, який потерпіла сприймала як ніж.
При цьому оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи.
В даному випадку обвинувачена ОСОБА_11 неочікувано вчинина напад на потерпілу та повалила її спиною на землю, а потім продовжувала її утримувати і погрожувати, застосовуючи металевий предмет, схожий на ніж, у разі невиконання її вимог щодо заволодіння майном потерпілої.
Апеляційний суд вважає, що такі протиправні та насильницькі дії обвинуваченої ОСОБА_11 з урахуванням обставин вчинення злочину, а також показань потерпілої, які всупереч доводам захисника, повністю узгоджуються з іншими дослідженими та покладеними в основу вироку доказами, в тому числі і висновком судово-медичної експертизи №1926 від 25.07.2017 року, підтверджують факт вчинення ОСОБА_11 розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я в момент його вчинення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд, дослідивши та оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вірно визначив юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_11 як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу, вчиненого особою, яка раніше вчиняла розбій, та дійшов правильного висновку про наявність в діях обвинуваченої складу саме цього кримінального правопорушення.
Твердження захисника про відмінність номіналу та кількості грошових купюр, які були вилучені у обвинуваченої під час обшуку та тих, що були передані їй потерпілою, а також про те, що під час обшуку знаряддя злочину не було виявлено у ОСОБА_11 , не може беззаперечно вказувати на невинуватість ОСОБА_11 у вчиненому злочині, за наявності у матеріалах кримінального провадження інших належних та допустимих доказів на підтвердження її вини у скоєному, яким місцевий суд надав належну та вмотивовану оцінку під час ухвалення судового рішення.
Також є безпідставним та таким, що спростовується наявними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності, посилання апелянта на суперечливість показань потерпілої ОСОБА_13 щодо вчинення на неї розбійного нападу.
Твердження захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді даного провадження в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини обвинуваченої у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.187 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам закону, відсутні підстави для його зміни чи скасування, у зв`язку з чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_11 без змін.
Ухвалаапеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядкупротягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/14666/16-к Головуючий в суді 1-ої інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/107/2020 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія ст.187 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

вул. Солом`янська, 2-А, м. Київ, 03110, тел./факс
e-mail: ,

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 та ОСОБА_6

за участю:
прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги прокурора та захисника на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року, яким ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, з середньою освітою, працюючу, заміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2005 року, зміненого ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.09.2005 року, за ст.15, ч.2 ст.185, ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 та ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2008 року за ч.4 ст.187 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23.09.2010 року за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання із встановленням іспитового строку в 3 роки; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2011 року за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки та звільненою 24.06.2014 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова на підставі ст.7 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнену від відбування покарання з встановленням іспитового строку в 2 роки та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України до штрафу у сумі 850 гривень,

визнано винною та засуджено: за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_11 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 місяць з конфіскацією майна та штрафу на користь держави у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, які виконувати самостійно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ст. 376 КПК України, вважає за можливе обмежитись складанням і оголошенням її резолютивної частини.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвалаапеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядкупротягом трьох місяців з дня її проголошення.
Повний текст ухвали суду буде проголошено о 16 годині 00 хвилин 25 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: