Справа № 344/1814/18
Провадження № 11-кп/4808/224/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2020 року про продовження щодо нього строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2020 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 187 цього Кодексу на строк 60 днів до 17 травня 2020 року включно без визначення розміру застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий запобіжний захід здатен забезпечити запобігання зазначених ризиків.

Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання обвинуваченого під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, тощо.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити запобіжний захід щодо нього на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС обвинуваченого необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

13.06.2019 року Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому питання продовження строку тримання під вартою підлягає апеляційному перегляду, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, в межах апеляції, доводів та заперечень сторін кримінального провадження, згідно приписів ст. 404, 405, 407 КПК.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався. Покликання обвинуваченого ОСОБА_8 в АС на те, що суд безпідставно продовжив йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, ухвалами Івано-Франківського міського суду від 23.11.2017 року та 24.11.2017 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосування якого ухвалами Івано-Франківського міського суду було продовжено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК, наявність ризиків на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду, зазначені у статті 177 КПК, які на даний час не відпали, зокрема: запобігання спробам переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам та оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, та те, що підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу на більш м`який на даний час не встановлено.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Під час апеляційного розгляду прокурором були в повній мірі доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК.

Окрім цього, слід звернути увагу також і на те, що, як правильно зазначено прокурором в поданому клопотанні, обставини у вказаному кримінальному провадженні з часу обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, а встановлені ризики, передбачені пунктами 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК не зменшились. Зокрема, залишається високий ризик визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК, а саме переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_8 усвідомлює неминучість покарання за вчинення інкримінованих йому тяжких злочинів та з метою уникнення покарання може виїхати за межі Івано-Франківської області і держави.

Не змінився та є високим ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК, щодо можливості незаконно впливати на потерпілих та свідків. На цей час не перевіреними в судовому засіданні залишаються показання потерпілих та 5 свідків, на яких з метою перешкодити з`являтися до суду або змінити показання може впливати обвинувачений ОСОБА_8 .

Більше того, на даний час здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002891, в якому досліджуються факти незаконного впливу на двох потерпілих.

Вказане об`єктивно підтверджується поданим прокурором під час апеляційного розгляду витягом із ЄРДР за №0002891 від 31.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК, з якого вбачається, що 30.08.2019 року до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП надійшла із Івано-Франківської місцевої прокуратури по факту звернення ОСОБА_11 , який повідомив про те, що 26.07.2019 року невідома особа перебуваючи по вул. Мазепи, біля ЦМКЛ, погрожувала йому фізичною розправою, якщо він не перестане з`являтися на судові засідання по кримінальному провадженні № 302376 від 10.06.2017 року, в рамках якого він визнаний потерпілим.

Враховуючи також те, що оскільки ОСОБА_8 ніде не працював, законним шляхом доходи не отримував, тому високим є ризик, зазначений в п.5 ч.1 ст. 177 КПК щодо продовження ним злочинної діяльності з метою незаконного збагачення.

Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, а також обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_8 , його судимості, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, і суспільну небезпечність самих кримінальних правопорушень, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК .

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

За вище наведених обставин доводи АС обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження, а також продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання обвинуваченого під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих та свідків, є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без визначення розміру застави, постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2020 року щодо нього без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5