Справа №463/122/20
Провадження №1-кс/463/589/20
У Х В А Л А

11 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 00082 від 13.04.2018 року,

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 15.01.2020р. про закриття кримінального провадження № 00082 від 13.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що слідчий в порушення вимог закону без всебічного, повного об`єктивного дослідження обставин прийняв незаконне рішення про закриття кримінального провадження відносно слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. Так, він не вручив заявнику пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, не допитав його як потерпілого, не провів перехресного допиту його та підозрюваного, не провів інших необхідних слідчих дій. Також оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

В судове засідання скаржник подав заяву про підтримання скарги з викладених в ній мотивів та розгляд справи за його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Попередньо, скерував до суду матеріали кримінального провадження № 00082 від 13.04.2018 року, в межах якого прийнято оскаржувану постанову. В силу вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження, матеріалів скарги, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.04.2018 року зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 1 внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 26.02.2018 року щодо вчинення кримінального правопорушення під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002772 від 17.07.14р., а саме умисне невиконання ухвал слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016 року та 05.05.2017 року щодо зобов`язання слідчого СВ Галицького ВП ОСОБА_5 розглянути клопотання ОСОБА_3 від 21.04.2015 року про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Постановою прокурора від 22.11.2019 року здійснення досудового розслідування доручено слідчим ТУ ДБР, розташованому у м. Львові.

Відповідно до мотивів заяви ОСОБА_3 від 26.02.2018 року, він вважає, що слідчим ОСОБА_5 умисно не виконано судові рішення від 12.12.2016 року, 05.05.2017 року, якими його зобов`язано розглянути клопотання про визнання його та його доньки потерпілими. З ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.05.17р. слідує, що ОСОБА_3 в межах кримінального провадження № 0002772 від 17.07.14р. подав слідчому заяву від 21.04.2015 року про визнання його та його дочки потерпілими. Постановою слідчого від 16.05.2016 року у задоволенні клопотання відмовлено. Ухвалою слідчого судді від 12.12.2016 року скасовано постанову та зобов`язано слідчого повторно розглянути таке клопотання. Оскільки відповіді не отримано ОСОБА_3 повторно подав скаргу на бездіяльність слідчого. Відповідно ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.05.17р. зобов`язано слідчого повторно вирішити питання процесуальної участі заявників в статусі потерпілих.

Оскаржуваною постановою від 15.01.2020р. кримінальне провадження № 00082 від 13.04.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, у кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину. Відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 15.01.20209 року та матеріалів кримінального провадження № 00082 від 13.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, слідчим на виконання судових рішень, якими скасовано попередні постанови про закриття кримінального провадження, двічі викликано ОСОБА_3 на допит як свідка, однак він не з`явився, причини неприбуття не повідомив. Постановою слідчого від 27.12.2019 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Окрім цього, до матеріалів кримінального провадження долучено копію постанови слідчого ОСОБА_5 від 18.05.2017 року на виконання ухвал слідчих суддів Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016 року та 05.05.2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання. Таким чином, слідчим встановлено, що в ході досудового розслідування не здобуто жодних об`єктивних, фактичних даних які б вказували на факт умисного невиконання судового рішення.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 382 КК України характеризується невиконанням службовою особою судового рішення (вироку, рішення, ухвали чи постанови, що набрали законної сили), яке полягає у невжитті заходів щодо їх виконання, або у прямій відмові виконати судове рішення чи ухиленні від його виконання. Тобто, службова особа усно чи письмово висловлює небажання виконати рішення або діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання. Також з об`єктивної сторони злочин може характеризуватися перешкоджанням виконанню судового рішення з метою недопущення його реалізації, зокрема забороною підлеглим виконувати рішення. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується виключно прямим умислом.

При цьому, такі дії вважаються такими, що заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, якщо така шкода в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом з тим, виходячи з обставин кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено ознак умисного невиконання судового рішення слідчим СВ Галицького ВП, так і самої істотної шкоди.

У відповідності до постанови слідчого ОСОБА_5 від 18.05.2017 року, копія якої долучена до матеріалів кримінального провадження (а.с.28-30), в межах справи № 0002772 від 17.07.14р. за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України заявник ОСОБА_3 подав клопотання від 21.04.2015 року про визнання його та його доньку потерпілими. Із змісту постанови випливає, що слідчий неодноразово виносив постанови про відмову у задоволенні клопотання, які були скасовані ухвалами слідчих суддів. Остання постанова про відмову у визнанні потерпілими від 16.05.2016 року була скасована ухвалою слідчого судді від 12.12.2016 року та слідчого зобов`язано повторно розглянути клопотання, також ухвалою слідчого судді від 05.05.2017 року слідчого повторно зобов`язано вирішити питання процесуальної участі заявників в статусі потерпілих.

Таким чином, своєю постановою від 18.05.2017 року слідчий повторно вирішив питання процесуальної участі заявників в статусі потерпілих та прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 21.04.2015 року. Тобто вжив заходів до виконання ухвал слідчих суддів від 12.12.2016 року та від 05.05.2017 року.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.

Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

Вище наведеним спростовуються твердження заявника про протилежне. Виходячи із встановлених фактичних обставин будь-які інші доводи чи докази, в тому числі усні пояснення заявника не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення.

З огляду на обставини кримінального провадження, які всебічно, повно і неупереджено встановлені під час досудового розслідування, вважаю, що слідчий прийшов до вірного висновку про відсутність у діянні слідчого ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, оскільки факт умисного невиконання судового рішення, факт завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам заявника, а також прямого умислу в діях слідчого не встановлено.
Зібрані докази оцінені слідчим з точки зору належності, допустимості, достовірності, є достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою та відповідає вимогам закону і тому, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 00082 від 13.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1