Справа № 344/1814/18
Провадження № 11-кп/4808/268/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що при оцінці наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд не врахував фактичні обставини справи. Зазначає, що ОСОБА_8 впродовж двох з половиною років утримується під вартою, сторона обвинувачення не може забезпечити явку потерпілих та свідків. Наголошує, що для застосування певного виду запобіжного заходу суд повинен був провести аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, особливості даного кримінального провадження та особу обвинуваченого. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що ухвала суду є необґрунтованою, необ`єктивною та незаконною. Посилається на презумпцію невинуватості. Вказує, що вказані у клопотанні факти та ризики повинні бути підкріплені доказами та розумними доводами, а не припущеннями прокурора. Зазначає, що судом не було взято до уваги заперечення сторони захисту. Наголошує на тому, що судовий розгляд не проведено упродовж досить тривалого часу у зв`язку з тим, що прокурор не може забезпечити допит свідків та потерпілих. Вважає, що суд повинен був навести вагомі підстави для його утримання під вартою. Стверджує, що в даному випадку порушено приписи Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції України. Звертає увагу на пандемію коронавірусу, ризики та умови лікування в місці утримання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2020 року застосування запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою продовжено до 11 липня 2020 року.

Суд першої інстанції таке рішення мотивував тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України. Наявні ризики, зазначені у статті 177 КПК України, які на даний час не відпали, зокрема спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, суд вважав, що підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу на більш м`який - на даний час не встановлено і застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити. Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_8 покладених на них обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий запобіжний захід здатен забезпечити запобігання зазначених ризиків.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- прокурор проти задоволення апеляційних скарг заперечував. Пояснив, що на розгляді в суді першої інстанції є обвинувачення про вчинення групою осіб 14 епізодів злочинної діяльності, по 10 епізодах обвинувачується ОСОБА_8 , на даний час не допитано трьох потерпілих з п`ятнадцяти, а також чотири свідки та обвинувачені. Зауважив, що ОСОБА_8 раніше судимий. Наголосив на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яким не зможе запобігти інший більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційні скарги підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу не оскаржується, а тому в цій частині рішення не перевіряється.

Сторона захисту вказує на необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме рішення суду про застосування (продовження) до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 13 травня 2020 року є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 .

При вирішенні питання про правильність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не э небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дані, які вбачаються з клопотання та долучених до нього доказів, є достатніми для висновку про те, що особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, відомі на час розгляду клопотання, наявність місця проживання, соціальні зв`язки, те, що він раніше судимий за вчинення злочинів проти власності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_8 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, і суспільну небезпечність самих кримінальних правопорушень, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Наведені стороною захисту доводи про тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою про пандемію коронавірусу жодним чином не спростовують вказаних ризиків, не зменшують їх, а також не є переконливими для висновку про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 прийнято за наявності всіх необхідних для цього підстав.

Суд апеляційної інстанції враховує доводи сторони захисту про порушення розумних строків тримання під вартою, а також об`єктивно необхідний час для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень з врахуванням як складності кримінального провадження, так і поведінки учасників кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розгляд кримінального провадження, по якому обвинувачується ОСОБА_8 в суді першої інстанції триває з лютого 2018 року і до теперішнього часу суд не розглянув його по суті.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановлення остаточного рішення.

В той час, рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що розгляд кримінального провадження повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням необхідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5