ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/304/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 610/167/18-к
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія, Харківської області, громадянина України, українця, з повною вищою освітою, одруженого, який працює в ПП «Міловське» заступником директора, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот ) гривень.
Вироком встановлено, що 29.11.2017 близько 12.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи на полі контур № 37 Міловської сільської ради Балаклійського району, в ході раптово-виниклих особистих неприязних відносин, у момент сварки, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, використовуючи балон аерозольного типу «Терен-4», перебуваючи на близькій відстані по відношенню до потерпілого, бризнув із нього в обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 408-БЛ/17 від 07 грудня 2017 року, наступні тілесні ушкодження: хімічний опік шкіри повік, кон`юктиви та роговиці обох очей 1-2 ступенів зі зниженням гостроти зору до 0,7-0,8 діоптрій, по ступеню тяжкості які відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату працездатності (до 10%).

Не погодившись з вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Своє апеляційне прохання обвинувачений обґрунтовує тим, що обвинувальний вирок суду першої інстанції не містить жодного посилання на позицію обвинуваченого щодо його невинуватості, оскільки суд надав перевагу доказам сторони обвинувачення, а його докази розцінив, як спосіб ухилення від покарання, а також зазначає, що препарат «ТЕРЕН-4» не міг завдати потерпілому таких тілесних ушкоджень.

Також, апеляційну скаргу на даний вирок подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , який приймав участь у судовому розгляді в суді першої інстанції, однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, він відмовився від своєї апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку районного суду та ухвалення нового, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки відсутні процесуальні та об`єктивні підстави для цього.
Частина 1 статті 420 КПК України містить вичерпний перелік підстав щодо процесуальної можливості ухвалення судом апеляційної інстанції вироку за наслідками апеляційного розгляду, серед яких не міститься підстави щодо скасування обвинувального вироку та ухвалення виправдувального. Вказані обставини позбавляють процесуальної можливості колегію суддів задовольняти таку вимогу апелянта. Поряд з цим належить врахувати те, що під час апеляційного розгляду не встановлено обставини, передбачені 284 КПК України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження у відповідності до ст. 417 КПК України. Такі висновки колегія суддів робить на підставі аналізу змісту висновків суду з приводу оцінки доказів, що наведені судом в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Зокрема твердження обвинуваченого про відсутність доказів заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а також відсутність у нього умислу на вчинення цих дій, спростовуються об`єктивними відомостями, які суд дослідив беспосередньо та встановив під час судового розгляду саме те, що згідно висновку судово-медичної експертизи №408-БЛ/17 від 07.12.2017 (арк. 241 т.1) у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження: хімічний опік шкіри повік, кон`юктиви та роговиці обох очей 1-2 ступенів зі зниженням гостроти зору; який міг бути отриманий в час та при обставинах, вказаних в постанові та в вищевказаних обставинах справи; від дії хімічної речовини, індивідуальні властивості якої в ушкодженні не відобразились. За ступенем тяжкості вищевказаний хімічний опік шкіри повік, кон`юктиви та роговиці обох очей 1-2 ступенів зі зниженням гостроти зору до 0,7-0,8 діоптрій , відноситься до легких тілесних ушкоджень що спричинило короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату працездатності (до 10%). Відповідно до інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхових експертиз зниження гостроти зору до 0,7-0,8 діоптрій відносно таблиць на 39 сторінці відповідає 5% стійкої втрати працездатності; згідно висновку судово-медичної експертизи №414-БЛ/17 від 12.12.2017 (арк. 2 т.2) вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 можливо могли утворитися за умов, що відтворювалися при проведенні слідчого експерименту за його участі від 08.12.2017 року за участю ОСОБА_11 ; згідно висновку судово-медичної експертизи №412/17 від 12.12.2017 вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 можливо могли утворитися за умов, що відтворювалися при проведенні слідчого експерименту за його участі від 08.12.2017 року за участю ОСОБА_12 ; згідно висновку судово-медичної експертизи №413-БЛ/17 від 12.12.2017(арк. 7 т.2) вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 можливо могли утворитися за умов, що відтворювалися при проведенні слідчого експерименту за його участі від 08.12.2017 року за участю ОСОБА_13 . Поряд з цим, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються між собою та зі всією сукупністю фактичних обставин справи, їх допустимість та належність не викликає сумніву.

Формулюючи у вироку висновки щодо заподіяння саме ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому, суд першої інстанції посилався на докази, які походять з різних джерел, а саме: на пояснення потерпілого, який вказував, що саме ОСОБА_6 виприснув йому в обличчя вміст балончику; показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які також вказали, що саме ОСОБА_6 виприснув в обличчя ОСОБА_8 речовину з балончика; довідку КЗОЗ «Балаклійська центральна клінічна лікарня» від 29.11.2017 року, згідно якої у потерпілого 29.11.2017 року встановлено хімічний опік роговиці очей та показання свідків-очевидців події, які наведені вище.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що незгода захисника та обвинуваченого з оцінкою доказів, які наведені судом у вироку обумовлена їх суб`єктивним ставленням та ігноруванням відомостей, що містяться у висновках експертів, показаннях свідків і потерпілого, що не залежать один від іншого, але логічно доповнюють один одного та не містять суперечностей щодо факту отримання тілесних ушкоджень та їх наслідків.
Обвинуваченим та його захисником під час судового розгляду не надано будь-яких об`єктивно встановлених фактичних даних щодо спростування зазначених відомостей.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Отже версія про непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень та доводи обвинуваченого про незгоду з вироком суду першої інстанції, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду внаслідок відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення комплексної судово-медичної експертизи, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та звукозапису від 21.02.2019 року суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 242 (Підстави проведення експертизи), 332 (Проведення експертизи за ухвалою суду), 337 (Визначення меж судового розгляду), 349 (Визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження), 350 (Розгляд судом клопотань учасників судового провадження) КПК України, розглянув зазначене клопотання, вислухавши думку всіх учасників судового розгляду, обґрунтувавши своє рішення наявністю достатніх доказів щодо встановлення характеру, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, які підлягають оцінці під час ухвалення остаточного рішення по суті справи.
Поряд з цим, обвинувачений та його захисник посилаються на те, що виріб для самозахисту «Терен -4» не володіє подразнюючою дією на шкіряні покрови, помірно подразнює слизові оболонки очей, не проявляє сенсибілізуючу дію.

На підтвердження цього, обвинувачений та захисник посилаються на письмові відповіді завідуючого відділом з адміністративних питань, внутрішньої безпеки та взаємодії з правоохоронними органами Наукового центру превентивної токсикології, харчової та хімічної безпеки ім. академіка Л.І. Медведя - ОСОБА_15 від 23.01.2018 року та на відповідь «Науково-виробничого підприємства «Еколог», яка виготовляє всі види газових балончиків Терен-4.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 звернули увагу колегії суддів та повністю погодились з відомостями, які містяться у вищенаведених інформаційних листах.

Проте, відповідно до повідомлення завідуючого відділом з адміністративних питань, внутрішньої безпеки та взаємодії з правоохоронними органами ОСОБА_15 (арк. 178 т.1) вбачається, що засіб «Терен-4» має спеціальне призначення для активної індивідуальної оборони, проявляє сльозоточиву та подразнюючу дію при надходженні на шкіру, слизові оболонки очей і верхніх дихальних шляхів.

Також, відповідно до повідомлення директора «Науково-виробничого підприємства «Еколог» (арк. 202 т.1) газові балончики «Терен-4» дозволені до застосування цивільними особами з метою індивідуального захисту. Препарати у виробах є малотоксичними сполуками і мають яскраво виражену подразнюючу дію на нервові закінчення слизових оболонок очей, верхніх дихальних шляхів, чутливі ділянки шкіри. Речовини у вигляді аерозолю подразнюють очі та органи дихання, викликають печіння в очах і носоглотці, кашель, рясне сльозотечу і виділення з носу. Часто ураження супроводжується кон`юктевитом і почервонінням шкіри, особливо вологою. Зовнішні ознаки і час впливу препаратів на людину індивідуальні для кожного і залежать від його здоров`я і стану, в якому він перебував на момент застосування газового балончика».

Отже, твердження апелянта та його захисника про те, що препарат «Терен-4» не викликає опіків з посиланням на вищенаведені відповіді, не узгоджується з відомостями, які містяться у цих відповідях, а тому розцінюються колегією суду як суто суб`єктивні.

Крім того, довід ОСОБА_6 щодо відсутності у вироку посилання на те, чому між ним та потерпілим виник конфлікт, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки факт наявності цього конфлікту підтверджується фактичними обставинами цього кримінального провадження, та навіть сам обвинувачений в судовому засіданні не оспорював того, що між ним та потерпілим виник конфлікт.

В апеляційній скарзі сформульовано клопотання обвинуваченого та його захисника про дослідження низки письмових документів, отриманих захисником згідно його запиту.

До початку апеляційного розгляду та під час розгляду захисник та обвинувачений відмовились від зазначених клопотань, наполягаючи лише на вирішені питання щодо призначення додаткової або комплексної судово-медичної експертизи.

Вказане клопотання обвинувачений та захисник обґрунтував своєю незгодою з оцінкою доказів, яка наведена судом в оскаржуваному вироку.

Колегія суддів вважає, що питання щодо конкретних умов застосування та впливу засобу «Терен-4» на організм потерпілого, що достатньо з`ясовано шляхом отримання від нього свідчень, які він надав суду першої інстанції безпосередньо, а також за наявності дослідженої медичної документації, яка використовувалась експертом, який допитувався судом першої інстанції. З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для проведення додаткової експертизи за доводами обвинуваченого та його захисника, оскільки відсутні будь-які підстави ставити під сумнів висновки експерта, який був повідомлений про кримінальну відповідальність в суді першої інстанції. Більш того, висновки що зазначені в експертному дослідженні та відомості, що надані при допиті експерта в суді першої інстанції, у своїй сукупності колегія суддів вважає достатніми для встановлення наявності ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України в діях ОСОБА_6 .
За таких обставин, колегія суддів, вислухавши думку прокурора та представника потерпілого, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки незгода з оскаржуваним рішенням є предметом апеляційного розгляду та охоплюється доводами апеляційної скарги сторони захисту, які будуть оцінені відповідно до вимог чинного КПК України, а саме за наслідками проведеного апеляційного розгляду, в тому числі і питання щодо достатності доказів сторони обвинувачення на підтвердження характеру та тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому.

Факт встановлення тілесних ушкоджень підтверджується висновками експерта, який був додатково допитаний судом першої інстанції в судовому засіданні 13.03.2019 року та надав вичерпні пояснення щодо характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень отриманих потерпілим.

За таких обставин доводи захисника та обвинуваченого про необхідність проведення додаткової експертизи є безпідставним.

Поряд з цим належить врахувати, що висновок експерта був долучений судом першої інстанції до матеріалів кримінального провадження, досліджувався безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін та йому була надана належна оцінка, про що вмотивовано зазначено у вироку (арк. 52 т.2).

Стосовно твердження та доводів обвинуваченого щодо однобічності судового розгляду та оцінки судом доказів, а саме пояснень, які надавав обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції, колегія суддів вбачає, що зміст висновків, наведених судом в мотивувальній частині вироку, виходячи з їх аргументованості та вмотивованості з посиланням на фактичні обставини, які були безпосередньо досліджені, походять з різних джерел, в тому числі і стосовно показань самого обвинуваченого відповідають вимогам ст. 94 КПК України.

Тобто, зміст висновків суду щодо оцінки доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. При цьому належить врахувати, що критичне ставлення суду до змісту показань обвинуваченого також є належною оцінкою доказів, оскільки суд обґрунтував такі свої висновки саме наявністю решти доказів, які узгоджуються між собою, але при цьому спростовують суб`єктивне твердження обвинуваченого щодо його незгоди з обвинуваченням.

Крім того, щодо доводів обвинуваченого, який ставить під сумнів правильність покарання, то відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 призначено покарання за заподіяння потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Суд об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, на обліку в органах пробації не знаходиться. Вказані обставини чітко, логічно та вмотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому, і це об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення ( арк. 53, том 2).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_6 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ст. 125 ч.2 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого, при цьому було враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни чи скасування вироку за доводами обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 13 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 - в той самий строк з дня отримання ним копії повного тексту судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4