Номер провадження: 11-кп/813/1111/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

14.02.2020 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу обвинуваченого захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року, -

встановив:

Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року заява обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 та негайне звільнення ОСОБА_4 з-під варти по кримінальному провадженню №0003823 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишена без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду в частині відмови в задоволенні клопотання про звільнення з-під варти, захисник ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_4 про його звільнення з-під варти.
Перевіривши зміст апеляційної скарги та її доводи, суддя-доповідач приходить до висновку про таке.
Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно ч.2 ст.392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Разом з цим, суддя-доповідач враховує, що положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року.

Таким чином, із зазначеного слідує, що Конституційний Суд визнав неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України саме в частині унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, а не будь-яких інших, а тому ухвала суду, якою відмовлено у задоволенні заяви обвинуваченого про його негайне звільнення з-під варти, окремому оскарженню не підлягає до ухвалення судового рішення у справі.
Крім того, з матеріалів, наданих апеляційному суду суддею-доповідачем встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , 12 квітня 2019 року, звернувся в підготовчому судовому засіданні до районного суду, який розглядав кримінальне провадження відносно нього, із заявою про негайне звільнення його з-під варти, оскільки за його переконанням його тримання під вартою було незаконним.
Отже, слід зробити висновок, що зазначене клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 фактично було подано, як заява в порядку ст.206 КПК України.
В свою чергу ст.206 КПК України регламентує загальні обов`язки слідчого судді та суду щодо захисту прав людини, зокрема ця норма визначає, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону, а також приписи ст.331 КПК України свідчать про те, що заяви про незаконне тримання під вартою особи в порядку ст.206 КПК України можуть бути подані слідчому судді під час досудового розслідування кримінального провадження або затримання особи без відповідного судового рішення, а законність тримання під вартою особи, кримінальне провадження щодо якої перебуває на розгляді суду, перевіряється судом, який розглядає справу.
За таких підстав, ухвала районного суду, якою клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про його негайне звільнення з-під варти по кримінальному провадженню за обвинуваченням останнього, яке було подано останнім під час підготовчого судового засідання 12 квітня 2019 року та було залишено без задоволення, не підлягає окремому оскарженню.
Також, суддею-доповідачем встановлено, що 12 квітня 2019 року, під час підготовчого судового засідання, судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про негайне його звільнення з під варти, яке фактично було подане в порядку ст.206 КПК України.
Однак, як свідчать матеріали судової справи, вказана ухвала не була долучена районним судом до матеріалів справи, яка була сформована в районному суді за наслідками поданої апеляційної скарги захисника на цю ухвалу та надіслана на адресу апеляційного суду разом з апеляційною скаргою захисника.
Одночасно, як убачається з матеріалів судового провадження, 12 квітня 2019 року, районним судом, за результатами підготовчого судового засідання, обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с. 18-19).
Не погоджуючись з ухвалою районного суду від 12 квітня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про негайне звільнення з під варти, яке фактично було подано як заяву в порядку ст.206 КПК України, захисник ОСОБА_3 , 18.04.2019 року, подав апеляційну скаргу (а.с. 20-22).
Разом з цим, як свідчать матеріали судової справи, суддею-доповідачем Одеського апеляційного суду, з урахуванням відсутності в матеріалах судового провадження ухвали районного суду від 12 квітня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про негайне звільнення з під варти, ухвалою від 26.04.2019 року (номер провадження 11-кп/813/950/19), помилково було відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника. При цьому, суддя-доповідач апеляційного суду послався на те, що ухвала районного суду від 12 квітня 2019 року про обрання запобіжного заходу, постановлена за результатами підготовчого судового засідання, не може бути оскаржена в апеляційному порядку, що фактично відповідає вимогам закону.
Вказані обставини були встановлені Верховним Судом, який постановою від 28 січня 2020 року скасував ухвалу судді-доповідача Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року, констатував не вирішення питання суддею-доповідачем щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 на ухвалу районного суду від 12 квітня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про негайне звільнення з під варти та призначив новий розгляд в апеляційному суді (а.с. 151-152).
За таких обставин, суддя-доповідач, керуючись положеннями ст.ст. 392, 396, 399 КПК України, при вирішення питання про відповідність апеляційної скарги вимогам ст.396 КПК України, зокрема існування підстав для відкриття провадження, виходить з того, що згідно постанови Верховного Суду від 28 січня 2020 року предметом нового апеляційного розгляду є вирішення питання щодо прийнятності та відповідності вимогам КПК України апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 на ухвалу районного суду від 12 квітня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про негайне звільнення з під варти, оскільки предметом касаційного оскарження було рішення апеляційного суду про відмову у відкритті провадження за скаргою, а також враховує те, що вказана постанова касаційної інстанції не містить висновку про існування права сторони захисту на подачу апеляційної скарги на ухвалу районного суду в частині рішення щодо відмови в задоволенні клопотання обвинуваченого про негайне звільнення з під варти, яка фактично була подана в порядку ст.206 КПК України.
Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК України, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст.ст. 392, 398, 399 КПК України, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час судового провадження та регламентує дії судді-доповідача після отримання апеляційної скарги, а також враховуючи приписи ст.206 КПК України, у відповідності до яких рішення слідчого судді або суду за результатами розгляду клопотання поданого в порядку зазначеної норми процесуального закону не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК України, вважає, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити, оскільки ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання, поданого суду в порядку ст.206 КПК України, постановлена під час підготовчого судового засідання оскарженню не підлягає, а тому апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.

Керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 399 КПК України, суддя-доповідач, -

постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року в частині залишення без задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про його негайне звільнення з-під варти.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою та долученими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2