Справа № 136/1553/19
УХВАЛА
Іменем України

25 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця кримінальне провадження № 0000129, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2019, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу. Своє клопотання прокурор мотивував тим, що на даний час виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_6 вищевказаного запобіжного заходу з огляду на наявність ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачена з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду. Підставами вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду є те, що остання за місцем проживання характеризується з негативної сторони, проживає на території Зозівської сільської ради без реєстрації (постійного місця проживання не має), займається бродяжництвом. Прокурор вказав, що обвинувачена ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про дату і час судового розгляду у судові засідання не з`явилась, про причини неявки суд самостійно чи через свого захисника не повідомила, та як наслідок судом застосовано до неї привід, який на заплановану дату 11.02.2020 виконаний не був, у зв`язку із відсутністю ОСОБА_6 за місцем її проживання. Також обвинувачена соціально-стримуючих зв`язків та місця роботи не має.

Обвинувачена ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу щодо неї заперечувала. Суду пояснила, що повісток до суду не отримувала, однак про дату судового засідання їй раніше повідомляли по телефону працівники поліції та вони ж забезпечували її доставку до суду, оскільки вона не має коштів на проїзд до м. Вінниця. На даний час вона вагітна, термін вагітності 8 місяць, в наступне засідання зобов`язується надати відповідну довідку. Телефону вона не має, бо втратила. Зобов`язується з`являтися до всіх судових засідань та не має наміру ухилятися від суду, має постійне місце проживання, зазначене в обвинувальному акті, за тією адресою отримує будь-які листи, але повісток до суду за цією адресою до неї не надходило.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи позицію своєї підзахисної та те, що вона вагітна, про що надасть довідку.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_6 підтримали позицію сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_6 .

Вислухавши думку учасників судового засідання,оглянувши надані суду матеріали, суд приходить до наступного висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з положеннями, викладеними в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини справи та відомості які характеризують особу обвинуваченого, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною 2 статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Згідно пілотного рішення Європейського суду з прав людини в справі «Сукачов проти України» від 30.01.2020, застосування утримання під вартою в очікуванні суду і його тривалість повинні бути зведені до мінімуму, враховуючи інтереси правосуддя, окрім найбільш серйозних справ. Якомога ширше використання мають отримати альтернативи досудового утримання під вартою, такі як домашній арешт правопорушника, обмеження на покидання або доступ до відповідного місця без дозволу, надання застави або нагляд і допомога відомства, визначеного судовим органом.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 обґрунтовано тим, що обвинувачена ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Однак при цьому, особлива тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Відомості про неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої під час судового провадження в сукупності з відомостями, які характеризують особу обвинуваченої, на думку суду, не дають підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Види запобіжних заходів визначені ст. 176 КПК України, якими є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, враховуючи презумпцію невинуватості обвинуваченої та відсутність доведеної перед судом обставини про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, наявні відомості про особу обвинуваченої, в тому числі повідомлення про вагітність, суд, з врахуванням вимог ст. 5 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Водночас, беручи до уваги тяжкість обвинувачення та інші відомості, які характеризують особу обвинуваченої, суд вважає за можливе застосувати щодо обвинуваченої більш м`який запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, що дозволить запобігти ризику, передбаченому ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку суду, саме такий запобіжний захід буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 176, 177, 179, 181, 183, 194, 323, 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою;

повідомляти суду про зміну місця проживання, роботи або навчання;

утриматись від спілкування з особами, які являються потерпілим, свідками та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.

Визначити термін дії встановлених обов`язків строком на два місяці.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що в разі невиконання встановлених судом обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на начальника Липовецького відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1