Справа № 461/3457/20
Провадження №1-кп/461/451/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2020 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001276 від 06.04.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, українця, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, має одну дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Личаківського районного суду м.Львова від 18.07.2019 року за ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

в с т а н о в и в:

11.02.2020 року, близько о 15:10 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», який розташований за адресою: м.Львів, вул.Грушевського, 23, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав упаковку цукерок «Цукерки РОШЕ Т24 ДІАМАНТ Ферреро», вагою 300 г, вартістю 303,33 грн., чим заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно 11.02.2020 року, близько о 15:10 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», який розташований за адресою: м.Львів, вул.Грушевського, 23, викрав упаковку цукерок «Цукерки РОШЕ Т24 ДІАМАНТ Ферреро». У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченою ОСОБА_4 є злочином середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, раніше судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не працює, не одружений, має на утриманні одну дитину, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.75 КК України суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Окрім того, вироком Личаківського районного суду м.Львова від 18.07.2019 року ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

У відповідності до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. При цьому призначене покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 18.07.2019 року у виді штрафу необхідно виконувати окремо.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У відповідності до ч.3 ст.72 КК України призначене покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 18.07.2019 року у виді штрафу виконувати окремо.
Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме: диск типу «DVD-R», на якому міститься копія відеозапису із камер відеоспостереження магазину «Рукавичка», що на вул. Грушевського, 23 у м.Львові за 11.02.2020 року залишити при матеріалах кримінального провадження №0001276.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1