Справа № 203/3218/19
Провадження № 1-кс/204/265/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю підозрюваного ОСОБА_4 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375, ч.2 ст.192 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

16 березня 2020 року з Дніпровського апеляційного суду до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська для здійснення судового розгляду надійшло клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000581, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 26.07.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 192 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокуратурою Дніпропетровської області. Згідно встановлених під час досудового розслідування фактів ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 15.02.2016 у робочий час, перебуваючи у своєму робочому кабінеті у приміщенні суду за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с.м.т. Слобожанське, вул. Теплична, 7, очевидно усвідомлюючи, що у позовній заяві не викладено жодних доказів та фактів, якими обґрунтовуються вимоги скасування права комунальної власності на нежитлові приміщення №16, №17, АДРЕСА_3 , умисно не залучивши Дніпровську міську раду та державного реєстратора прав власності на нерухоме майно - приватного нотаріуса ОСОБА_8 до розгляду справи, в порушення вимог ст.ст. 212, 213, 214, та 215 ЦПК не дослідивши у судовому розгляді існування обставин, якими обґрунтовуються вимоги скасування права власності, їх підтвердження доказами, та не зазначивши жодної обставини розгляду позовних вимог щодо скасування права власності на майно у описовій та резолютивній частині рішення суду, за відсутності правових підстав припинення права власності, передбачених ст.346 ЦК, постановив завідомо неправосудне заочне судове рішення від 15.02.2016 у цивільній справі 175/207/16-ц, тобто таке, яке є незаконним та завідомо протирічить вимогам матеріального права, а саме ст.41 Конституції України, ст.1 протоколу від 20.03.1952 №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.346 ЦК України, та вимогам процесуального права, а саме ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.10, 11, 30, 31, ч.2 ст.35, 114, 115, п.2 ч.1 ст.116, 212-215 ЦПК України; та є необґрунтованим, тобто таким, яке не основане на з`ясованих та досліджених в судовому засіданні обставинах, та не підтверджене доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Умисні дії судді ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.375 КК України - постановлення суддею завідомо неправосудного рішення, що спричинило тяжкі наслідки.

25.10.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними доказами:

- матеріалами цивільної справи Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/207/16-ц, в якому міститься рішення Дніпропетровського районного суду від 15.02.2016, та в якому відсутні документи про залучення до розгляду цивільної справи як відповідача територіальної громади м.Дніпро у особі Дніпропетровської (Дніпровської) міської ради, та як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ; відсутні повістки про виклик їх до судового засідання; відсутні документи, які підтверджують належний виклик всіх сторін провадження до суду, що виключає можливість винесення заочного судового рішення; відсутні жодні документи щодо відправлення повістки від 21.01.2016 про виклик сторін до суду, яка нібито отримана на руки ОСОБА_9 ; в якості підтвердження направлення сторонам судової повістки від 29.01.2016, яку також нібито отримав на руки ОСОБА_9 , в матеріалах цивільної справи наявний тільки корінець рекомендованого повідомлення про вручення відправлення на адресу ПАТ «Укрсиббанк»;

- матеріалами тимчасового доступу до матеріалів реєстраційної справи у Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та у приватного нотаріуса ОСОБА_10 , у яких містяться рішення Дніпропетровського районного суду від 15.02.2016 у справі №175/207/16-ц, зміст яких повністю ідентичний, вказані рішення ідентичні з текстом рішення Дніпропетровського районного суду від 15.02.2016 у справі №175/207/16-ц, який міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень; - актом перевірки дотримання працівниками Дніпропетровського районного суду вимог діючого законодавства в частині повноти та своєчасності внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвал суду та постанов, прийнятих у справі №175/207/16-ц (провадження №2/175/65/16) службовими особами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2018 підтверджено надходження до Дніпропетровського районного суду позовної заяви ОСОБА_9 , здійснення її авторозподілу на суддю ОСОБА_4 , винесення ним заочного судового рішення від 15.02.2016, також встановлено факти порушення строків внесення всіх ухвалених у справі судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема рішення від 15.02.2 016 внесено тільки 23.05.2016 керівником апарату суду ОСОБА_11 , а частина судових рішень на час перевірки взагалі не була внесена, в той же час на час винесення рішення 15.02.2016 у ОСОБА_4 був ключ для доступу до ЄДРСУ;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_11 , який показав, що внесення рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень проводиться суддями за допомогою комп`ютерної програми документообігу суду «Д-3», окремої службової особи за вказаним напрямом у суді не закріплено. Причини недотримання добового строку внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень суддею ОСОБА_4 у цивільній справі 175/207/16-ц (провадження №2/175/65/16) йому не відомі, однак до нього та уповноважених осіб суддя ОСОБА_4 з приводу внесення рішень відразу після винесення не звертався. В подальшому ОСОБА_11 здійснив внесення рішення суду від 15.02.2016 тільки у травні 2016 року, у зв`язку з надходженням заяви про скасування вказаного заочного судового рішення та виявленням факту невнесення зазначеного рішення до реєстру;

-протоколом допиту як свідка ОСОБА_12 , який працював помічником судді ОСОБА_4 та показав, що здійснював підготовку проектів судових рішень у справах, які перебували на розгляді у судді. Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, матеріалами цивільної справи він показав, що внесення до резолютивної частини рішення від 15.02.2016 інформації про припинення права власності територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпропетровської міської ради на три нежитлові приміщення та закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ним в проект рішення не вносилась, оскільки в наданих копіях документах цивільної справи така інформація відсутня, тому не могла бути ним видумана та взята нізвідки;

-протоколом допиту як свідка ОСОБА_9 , який показав, що на публічних торгах у лютому 2013 року він придбав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . У кінці 2015 року під час реєстрації права власності на вказаний будинок йому стало відомо про те, що на нього накладено заборону. З метою зняття заборон він звернувся до знайомого йому ОСОБА_13 та передав йому грошові кошти для зняття заборон. Зі слів ОСОБА_13 зняттям заборон з будинку займався адвокат. У березні 2016 року ОСОБА_14 передав йому рішення Дніпропетровського суду, яке стосувалось зняття заборон з його будинку та стосувалось припинення права власності на об`єкти територіальної громади м.Дніпро. Жодного позову він не подавав, документів у цивільній справі не підписував;

-згідно висновку експерта №29/1.1-208 від 07.04.2017 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_9 на документі: Позовна заява/про захист прав споживачів в порядку ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та визнання договору недійсним/ від 20.01.2016, підпис та рукописний текст «Для відправки сторонам отримав на руки ОСОБА_9 21.01.16р.» на листі (повідомленні) Дніпропетровського районного суду від 21.01.2016, підпис та рукописний текст «Для відправки відповідачам та першій особі отримав на руки ОСОБА_9 29.01.16р.» на листі (повідомленні) Дніпропетровського районного суду від 29.01.2016, підпис на заяві ОСОБА_9 від 15.02.2016, підписи та рукописний текст «Копію рішення отримав на руки 15.03.2016» на заяві ОСОБА_9 від 29.02.2016, які містяться у цивільній справі №175/207/16-ц Дніпропетровського районного суду виконані не ОСОБА_9 ;

-протоколом допиту як свідка ОСОБА_15 , який відповідно до цивільної справи №175/207/16-ц був відповідачем та подавав заяву про скасування заочного судового рішення. Свідок показав, що участі у розгляді цивільної справи не брав, повісток не отримував, жодних документів не підписував;

-висновками експерта №29/1.1-12 від 13.01.2017 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якої підписи від імені ОСОБА_15 , які містяться в матеріалах цивільної справи виконані не ним;

-розмір спричинених збитків підтверджується висновками судової оціночно-будівельної експертизи, відповідно до якої вартість нежитлових приміщень №16, АДРЕСА_5 , загальною площею 523 кв.м., становить 4448976 грн., що у 6457 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину;

-матеріалами реєстраційних справ на нежитлові приміщення №16, №17 та №18 та квартиру АДРЕСА_6 та документами щодо перебування на балансі КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» нежитлових приміщень №16, №17 та №18 в будинку АДРЕСА_6 , матеріалами виїмок у Департаменті адміністративних послуг ДМР реєстраційних справ на об`єкти майна нежитлові приміщення №16, 17, 18 по АДРЕСА_7 , які у сукупності підтверджують право власності на вказані об`єкти майна за територіальною громадою м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради;

-висновками експерта №3/1.1/163 від 26.03.2019 згідно якої підписи від імені ОСОБА_4 на рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 у справі №175/207/16-ц, вилученому у Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, та на рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 у справі № 175/207/16-ц, яке міститься у матеріалах цивільної справи, вилученої у Дніпропетровському районному суді, виконані ОСОБА_4 ;

-висновками експерта №3/2.3/164 від 18.03.2019 згідно якої відбитки круглої печатки Дніпропетровського районного суду на всіх сторінках Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 у справі № 175/207/16-ц, екземпляри яких вилучено у Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 нанесені круглою печаткою Дніпропетровського районного суду, вільні та експериментальні зразки якої надані на дослідження. Всі сторінки оригіналів рішень Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 у справі № 175/207/16-ц, роздруковані за допомогою одного і того саме монохромного лазерного друкуючого пристрою.

Постановою заступника прокурора Дніпропетровської області від 01.04.2019 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000039 від 02 серпня 2016 року за підозрою ОСОБА_4 за ч. 2 ст.375 КК України продовжено до 3-х місяців тобто до 02.05.2019.

24.04.2019 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000039 за підозрою ОСОБА_4 за ч. 2 ст.375 КК України продовжено до 6-ти місяців, тобто до 02.08.2019.

27.07.2019 стороні захисту, а саме: підозрюваному ОСОБА_4 та його захисникам адвокатам ОСОБА_5 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» направлено письмові повідомлення про завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та вручені зазначені повідомлення під розписку.

11.10.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000581 відновлено, про що винесено відповідну постанову.

В той же день, 11.10.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000581 завершено, у встановленому законом порядку здійснено відкриття матеріалів досудового розслідування.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000581 виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки існує ризик, того, що він може вчинити дії, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, у зв`язку з чим, слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний, його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що сторона обвинувачення звернулась до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу поза строками досудового розслідування; клопотання подано не уповноваженою особою; клопотання подано після завершення досудового розслідування та за відсутності ризику, на який посилається сторона обвинувачення.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

19 лютого 2020 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.
Оскільки чинними нормами національного кримінального процесуального законодавства не встановлено стандарту поняття обґрунтованості підозри, Суд в силу вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачає необхідність у зверненні до практики Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного, стороннього спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справа «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32).
Дослідження доказів в судовому засіданні формує у слідчого судді внутрішнє переконання щодо можливої причетності ОСОБА_4 до злочинів, вчинення яких інкримінується йому органом досудового розслідування.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.
Щодо наявності ризиків, як необхідної передумови для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з частиною 2 даної статті, є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, а також встановити недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, з огляду на таке.
При оцінці існування ризику переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування слідчий суддя, серед іншого, також враховує доводи сторони захисту, яка посилалась на те, що сторона обвинувачення не зазначила жодних фактичних обставин та доказів, які б підтверджували положення п.1 ч.1 ст.177 КПК України, з яких можна було б дійти висновку, що ОСОБА_4 переховуватиметься від органів досудового розслідування та/або суду. Так, твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_4 27.07.2019 року було повідомлено про завершення досудового розслідування кримінального провадження, спростовуються самим повідомленням про завершення досудового розслідування, яке було складено прокурором ОСОБА_3 27.07.2019 року та вручено під розписку ОСОБА_4 лише 31.07.2019 року. Із клопотання слідчого вбачається, що після того, як 11.10.2019 року слідчим було відновлено слідство у кримінальному провадженні №0000581, то ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» направлено письмове повідомлення про завершення досудового розслідування від 11.10.2019 року та про можливість ознайомитися з додатковими матеріалами досудового розслідування, а 28.12.2019 року ОСОБА_4 повторно направлено копію письмового повідомлення про завершення досудового розслідування від 11.10.2019 року. Проте стороною обвинувачення не надано доказів направлення 11.10.2019 року ОСОБА_4 письмового повідомлення про завершення досудового розслідування від 11.10.2019 року у кримінальному провадженні №0000581.

Також, в клопотанні зазначено, що неявка ОСОБА_4 за повідомленням про завершення досудового розслідування вказує на те, що ОСОБА_4 начебто ухиляється від органів досудового розслідування, але зазначене спростовується тим, що згідно положень ч.2 ст. 111 КПК України повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою, відтак неявка особи за повідомленням у кримінальному провадженні не може вказувати, що особа ухиляється від органів досудового розслідування.
Крім того, до матеріалів клопотання долучено опис вкладення до цінного листу, який було направлено начебто з повісткою на ім`я ОСОБА_4 , проте відповідного підтвердження про те, що останнім даний лист отримано, стороною обвинувачення до матеріалів клопотання не долучено, а даний опис також не є доказом ухилення ОСОБА_4 від органів досудового розслідування.

Що стосується рапорту (без дати) оперуповноваженого ОСОБА_18 , останній також не є належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_4 переховується та ухиляється від органів досудового розслідування, адже вказаний рапорт не є процесуальним документом, а по суті є внутрішнім документом поліції, який не фіксує жодних фактів у порядку встановленому КПК України, крім того, вказаний рапорт не містить ані дати, ані часу коли начебто здійснювались відвідування місця мешкання ОСОБА_4 .

Заслуговує на увагу той факт, що за викликом слідчого (копія повістки про виклик з відміткою про прибуття наявна) ОСОБА_4 з`явився, що спростовує твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_4 не з`являється до органів слідства, та вказує на відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Відтак слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Разом з цим, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення не вичерпано можливості звернутись із відповідним клопотанням про застосування запобіжного заходу в порядку ч.3 ст.315 КПК України.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя, це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом, а тому, інші доводи, слідчим суддею не вирішуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 193, 194, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1