Провадження № 1-кс/947/9334/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000606 від 17.06.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Червоноармійське Болградського району Одеської області, громадянина України, працюючого на посаді старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управління ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000606 від 17.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу виконувача обов`язків начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 618-к від 03.05.2019 ОСОБА_4 призначено на посаду старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до посадової інструкції старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області затвердженої в.о. начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28.12.2019, на ОСОБА_4 покладено наступні обов`язки:

1. Здійснення своєчасного, повного та неупередженого виконання рішень передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

2. Здійснювати у межах наданої компетенції реалізацією завдань, покладених на Відділ:

- з дотриманням Конституції України;

- діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

3. Формування звітності про діяльність органів державної виконавчої служби

4. Підготовка та складання проектів відповідей на звернення сторін виконавчого провадження.

5. Забезпечення виконання планів роботи Відділу та прийняття участі у виконанні заходів та завдань з питань організації діяльності Відділу.

6. За дорученням начальника Відділу представляти інтереси відділу в судах всіх інстанцій та в інших державних установах та здійснювати самопредставництво. Добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки під час здійснення представництва інтересів органів державної виконавчої служби в судах всіх інстанцій.

7. Проведення особистого прийому громадян.

8. Виконання посадових обов`язків іншого державного виконавця цього структурного підрозділу у зв`язку з його тимчасовою відсутністю.

9. Забезпечення виконання інших повноважень, спрямованих на виконання завдань і функцій Відділу, які виникають з чинного законодавства, наказів (розпоряджень) та доручень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та розпоряджень і доручень начальника Відділу.

Відповідно до посадової інструкції старший державний виконавець повинен знати законодавство, а саме Конституція України, Закон України «Про державну службу», Закон України «Про запобігання корупції».

Знання спеціального законодавства, що пов`язане із завданням та змістом роботи старшого державного виконавця: Цивільний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відповідно до ст. 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець зобов`язані вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання чи усунення конфлікту інтересів.

Конфліктом інтересів у цілях застосування цього Закону вважається суперечність між особистими інтересами державного виконавця або приватного виконавця та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання державним виконавцем або приватним виконавцем його професійних обов`язків, а також на вчинення чи не вчинення ним дій під час здійснення примусового виконання рішень.

У ст.ст. 7, 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» зазначено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Працівник органу державної виконавчої служби користується правами і виконує обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до ст.1 Закон України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

У ст. 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням, з-поміж іншого, принципу доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

Державний службовець, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу», зобов`язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Державний службовець, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу», зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; отримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Згідно положень Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агенства України з питань державної служби № 158 від 05.08.2016, державні службовці при виконанні посадових обов`язків повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Державним службовцям забороняється використовувати свої повноваження або своє службове становище в особистих (приватних) інтересах чи в неправомірних особистих інтересах інших осіб, у тому числі використовувати свій статус та інформацію про місце роботи з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання функцій держави або місцевого самоврядування зобов`язані діяти відповідно в державних інтересах чи інтересах територіальної громади.

Згідно до ч.5 ст. 32 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» дія даного Закону поширюється, з-поміж іншого, на державних службовців.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Статтею 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державним службовцем 8 рангу в межах категорії «В», у розумінні примітки 1 статті 364 КК України, є службовою особою.

Згідно статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.06.2020 ОСОБА_7 на підставі нотаріальної довіреності від 14.05.2020 в інтересах ОСОБА_8 звернувся із заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо надання інформації про підстави накладення арешту на майно ОСОБА_8 , долучивши перелік необхідних документів для зняття арешту та інформації щодо постанови ВП № 28872785, № В-8/158 від 15.05.2012 відповідно до яких накладено арешт.

В подальшому, 05.06.2020 ОСОБА_7 зателефонував на службовий номер телефону НОМЕР_1 вищезазначеного відділу виконавчої служби де йому повідомили, що його заяву передано на виконання старшому державному виконавцю Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4

15.06.2020 більш точний час в ході слідства встановити не вдалось, ОСОБА_7 з необхідними для зняття арешту документами та підтверджуючими квитанціями про офіційну сплату боргу на рахунок Державної казначейської служби України, звернувся до ОСОБА_4 , робоче місце якого знаходиться у службовому кабінеті №2 на другому поверсі Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що розташовується за адресою: м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36Г.

Під час вказаної зустрічі у ОСОБА_4 , з використанням наданої йому влади та службового становища, всупереч вищевказаним вимогам Конституції України, Закону України «Про запобігання корупції», Законів України «Про державну службу», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», «Про виконавче провадження», Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, Посадової інструкції, виник злочинний намір на вимагання та отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за усунення штучних перешкод, прискорення процесу зняття арешту з майна боржника.

Приступивши до реалізації свого злочинного наміру спрямованого на вимагання та отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 висунув вимогу ОСОБА_7 про те, що за прискорення процесу зняття арешту з майна боржника йому необхідно передати неправомірну вигоду в розмірі 400 доларів США .

В свою чергу, ОСОБА_7 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від надання неправомірної вигоди обмежить його законні права та інтереси, погодився на пропозицію ОСОБА_4 .

Так, 24.06.2020, близько 10:47 год. ОСОБА_7 під час особистого прийому ОСОБА_4 за місцем, де останній здійснює свою службову діяльність, а саме у приміщенні службового кабінету №2, що розташовується на другому поверсі будівлі Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що розташовується за адресою: м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36Г, доводячи свій злочинний намір спрямований на вимагання та отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , повідомив останньому, що для отримання в цей день постанови про зняття арешту з майна боржника, останньому необхідно передати йому неправомірну вигоду, а саме суму грошових кошті, яка була обумовлена під час попередньої зустрічі (400 доларів США).

В свою чергу, ОСОБА_7 , виконуючи вказівки ОСОБА_4 поклав у наданий останнім паперовий буклет грошові кошти в сумі 10700 гривень, що відповідно до курсу НБУ складало еквівалент 400 доларів США, про необхідність надання яких йому повідомив ОСОБА_4 за вчинення ним у його, ОСОБА_7 , інтересах дій сприяння видачі постанови про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_8 , з використанням наданої йому влади та службового становища. Після чого, ОСОБА_7 передав вказаний буклет із неправомірною вигодою у сумі 10700 гривень ОСОБА_4 , який у подальшому звернув ці кошти на свою користь.

24.06.2020 о 16:01 год., після одержання вищевказаним чином, неправомірної вигоди ОСОБА_4 , перебуваючи у службовому кабінеті №2, що розташовується на другому поверсі будівлі Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що розташовується за адресою: м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36Г, видав ОСОБА_7 примірник постанови про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_8 .

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

-пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України - саме по собі покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, може спонукати останнього вдатися до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а відсутність міцних соціальних зв`язків це певним чином підтверджує;
-пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України наявний обґрунтований ризик, що ОСОБА_4 може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків, які викривають його та співучасників даного злочину, задля схиляння їх до зміни показань шляхом вмовляння, підкупу, погроз тощо.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що підозра не обґрунтована, ризики на які посилається орган досудового розслідування не доведені. Крім того, зазначив, що запобігти ризикам, на які посилається слідчий в своєму клопотанні можливо без запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, а саме запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту та відсторонення підозрюваного від посади.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника. Крім того зазначив, що він діяв в межах закону, на постанова про зняття арешту з майна була винесена на законних підставах.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 24 червня 2020 року ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України було затримано.

25 червня 2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

Щодо доводів сторони обвинувачення в частині наявності ризику у вигляді переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя зазначає наступне. Так, ризик у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, будь-якими фактичними обставинами не підтверджується, що свідчить про необґрунтованість його наявності. Зокрема, слідчий суддя враховує, що підозрюваний був затриманий на місці вчинення злочину, що на переконання слідчого судді свідчить про формальність зазначення наявності такого ризику стороною обвинувачення.

Також, в судовому засіданні не доведено жодними доказами існування такого ризику, як незаконного впливу на свідків, які викривають його співучасників даного злочину, задля схилення їх до зміни показань шляхом вмовляння, підкупу, погроз тощо.

Однак, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання підозрюваною належної процесуальної поведінки.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженому з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000606 від 17.06.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його носити електронний засіб контролю та цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 23.08.2020 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки: за першою вимогою прибувати до суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

Контроль за виконанням покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків покласти на СУ ГУНП в Одеській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1