Справа № 643/1903/20
Провадження № 1-кс/643/847/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 24.12.2019 про закриття кримінального провадження № 0005858 від 29.10.2019 за ч. 1 ст. 289 КК України, в обґрунтування якої зазначив, що у вказаному кримінальному провадженні він має статус потерпілого. Вказував, що оскаржувану постанову він отримав лише 03.02.2020, із постановою не згоден, оскільки слідчий не об`єктивно розслідувала кримінальне провадження, перешкоджаючи встановленню істини у справі, не надала оцінки наявності розбіжностей у поясненнях потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 , не провела їх одночасний допит, тощо. Просив слідчого суддю скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
На судове засідав заявник не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Слідчий на судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не сповістив, про час та місце розгляду скарги сповіщений своєчасно та належним чином.

Від прокурора у справі до початку судового засідання надійшли матеріали кримінального провадження - без внутрішнього опису та нумерації сторінок. Прокурор на судове засідання не з`явився.

Суд, розглянувши скаргу, вважає за необхідне її задовольнити через наступне: відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, насамперед, є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування і судового розгляду.
Частиною 4 ст. 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, його порушено за заявою ОСОБА_3 , який просив вжити заходів до ОСОБА_5 , який шахрайським шляхом заволодів транспортним засобом Мерседес-Бенс 320, 1994 року випуску.
Так, з письмових пояснень та протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 від 18.12.2019 вбачається, що останній на початку літа 2017 року продав автомобіль Мерседес Е320 з держ.номером НОМЕР_1 ОСОБА_5 , за що він впродовж року обіцяв сплатити Мостовому вартість авто - 4500 доларів США,після чого ОСОБА_3 мав оформити на ім`я ОСОБА_5 «генеральну» довіреність та скласти відповідну розписку про отримання коштів. З моменту передачі автомобіля ОСОБА_5 пройшло два роки, впродовж яких останній тимчасово користувався автомобілем, грошові кошти ОСОБА_3 так і не отримав. ОСОБА_5 в жовтні 2019 року обіцяв розрахуватися повністю, але не зробив цього та взагалі перестав виходити на зв`язок, в зв`язку із чим ОСОБА_3 звернувся до поліції, де просив, крім іншого, оголосити автомобіль у розшук. Також потерпілий вказував, що у вересні 2018 він звертався до первісного власника автомобіля - ОСОБА_6 з проханням не видавати «генеральну» довіреність на Вязового, оскільки той за автомобіль не розрахувався.
Крім того, слідчим в якості свідка допитано ОСОБА_5 , який пояснив, що влітку 2017 року придбав у розстрочку автомобіль «Мерседес-Бенс 320», через місяць він віддав Мостовому 2000 доларів США, впродовж року автомобіль перебував на стоянці біля будинку Мостового, а він ним періодично користувався. На початку осені 2018 ОСОБА_5 віддав Мостовому 2500 доларів США, тобто повністю розрахувався за автомобіль. Наприкінці осені 2018 року він продав цей автомобіль невідомій особі.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він дійсно був власником автомобіля Мерседес- Бенс який в 2006-2007 році продав ОСОБА_3 шляхом видачі «генеральної» довіреності.
Як вбачається, з тексту оскаржуваної постанови слідчого від 24.12.2019, останній встановив наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 цивільно-правових відносин, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Також слідчий, посилаючись на наявну в матеріалах кримінального провадження копію довіреності вказує, що право ОСОБА_3 розпоряджатися вказаним транспортним засобом не було порушено.
Із висновками слідчого, наведеними в оскаржуваній постанові, слідчий суддя не погоджується, оскільки під час проведення досудового розслідування слідчим не надано оцінки та не перевірено твердження потерпілого щодо протиправності дій ОСОБА_5 , не з`ясовано місцезнаходження спірного автомобіля. Твердження свідка ОСОБА_5 щодо повного розрахунку за вказаний автомобіль із ОСОБА_3 матеріалами кримінального провадження не підтверджуються. Оцінка невідповідності фактів та обставин, на які вказували в своїх поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слідчим не надана, як не надана і оцінка твердженням потерпілого щодо протиправного вибуття спірного автомобіля з його володіння.
Жодних інших слідчих дій під час розслідування не виконано, що вказує на передчасність ухвалення слідчим рішення про закриття кримінального провадження.
За таких умов досудове розслідування не можна вважати повним та ефективним, а оскаржувану постанову законною і обґрунтованою, отже постанова слідчого має бути скасована.
Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала, крім іншого, про скасування рішення слідчого.
Керуючись ст.ст. 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 24.12.2019 про закриття кримінального провадження № 0005858 від 29.10.2019 за ч. 1 ст. 289 КК України задовольнити та скасувати зазначену постанову.
Матеріали кримінального провадження повернути до Харківської місцевої прокуратури №4 для продовження досудового розслідування.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1