13.05.2020
Провадження № 1-кп/359/116/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження №0001933, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2018, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Стариця Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в:
Судом встановлено, що 07.09.2018 приблизно о 20 годині 10 хвилин, в темний період доби, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним мікроавтобусом «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю близько 75 км/год. в смузі руху автодороги «Київ-Ревне-Рогозів» в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області, в напрямку с. Рогозів.

Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі, водій ОСОБА_7 проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, перевищивши допустиму її величину в населеному пункті, порушуючи тим самим п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), внаслідок чого допустив з`їзд в правий по напрямку руху кювет, де зіткнувся з деревом.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобуса «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 згідно висновку експерта № 109д від 22.11.2018 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови та обличчя, струсу головного мозку, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, відкритого багатоуламкового перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, що має відкриту рану, яка сполучається з уламками кісток, посттравматичної ішемії правої стопи, розриву та зони контузії тіла переднього рогу латерального меніску, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_7 , який грубо порушив наступні пункти Правил дорожнього руху України:

п. 2.3 «б» ПДР згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 ПДР згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4 ПДР згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення ОСОБА_7 п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та заподіянням потерпілій ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі. Щиро розкаявся. Розуміє, що порушив Правила дорожнього руху України, унаслідок яких потерпілій ОСОБА_5 завдано тяжкі тілесні ушкодження. Фактичні обставини справи не оспорює та зазначив, що всі обставини справи відповідають дійсності. Він 07.09.2018 приблизно о 20.00 годині, в темний період доби, керував технічно справним мікроавтобусом «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю близько 75 км/год. в смузі руху автодороги «Київ-Ревне-Рогозів» із магазину «ЕКО», що в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області, в напрямку м. Бориспіль. Під час руху він відчув тріск колеса, не втримав керування автомобілем, не врахував дорожню обстановку, допустив з`їзд в правий по напрямку руху кювет, де зіткнувся з деревом. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобуса «ІVЕСО 35Е», ОСОБА_5 , яка сиділа на пасажирському сидінні позаду водія, отримала тяжкі травми. Потім набігло багато людей, які допомогли потерпілій та і йому. Викликали швидку, працівників поліції які прибули через півтори години. Він уточнений цивільний позов потерпілої визнає у повному обсязі та вже частково у розмірі 10000 тисяч гривень відшкодував їй. Просив вибачення у потерпілої. Також, зазначив, що хоча йому складно розрахуватися з потерпілою в повній мірі, але у майбутньому він планує це зробити. Зауважив, що в нього на утримані перебуває малолітня дитина та батьки пенсіонери. За професією він є водій, а тому дохід від його заробітку це єдине його джерело доходу.

У зв`язку з тим, що обвинувачений та інші учасники кримінального процесу не оспорювали фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин та обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, досліджує цивільний позов потерпілої, речові докази та судові витрати, роз`яснивши сторонам, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Суд встановив обставини справи, оцінюючи досліджені докази, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає правильною.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити, відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Обвинувачений ОСОБА_7 , у темний період доби, під час керування мікроавтобусом «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив злочинну недбалість, яка виразилось у діях: не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість руху, перевищив допустиму її величину в населеному пункті, порушуючи п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив з`їзд в правий по напрямку руху кювет, де зіткнувся з деревом. Такі дії заборонені ПДР України. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобусу «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 згідно висновку експерта № 109д від 22.11.2018 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови та обличчя, струсу головного мозку, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, відкритого багатоуламкового перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, що має відкриту рану, яка сполучається з уламками кісток, посттравматичної ішемії правої стопи, розриву та зони контузії тіла переднього рогу латерального меніску, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Додаткові обставини, які сприяли настанню цих наслідків, суд не встановив. Між бездіяльністю обвинуваченого ОСОБА_7 , та тяжкими травмами пасажира мікроавтобуса ОСОБА_5 , існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинене кримінальне правопорушення є закінченим.

Суд дійшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_7 повинен бути засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом враховується те, що ОСОБА_7 вчинив злочин з необережності, який відноситься до категорії тяжких.

Як роз`яснив Верховний суд Касаційний кримінальний суд від 22.03.2018, у справі №759/7784/15-к, розуміння поняття «щире каяття», як таке, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поряд з цим, у матеріалах справи наявні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчиняє активні дії для відшкодування збитків потерпілій. Суд бере до уваги, що потерпіла змінила позовні вимоги цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманою від ОСОБА_7 компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Обставиною, що пом`якшують покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Аналізуючи докази, що характеризують особу обвинуваченого, вказують на те, що він раніше не судимий. Має місце реєстрації та проживання. За місцем постійного проживання характеризується позитивно. За місцем роботи характеризуються лише з позитивного боку. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. На його утриманні перебуває малолітній син та батьки пенсіонери, мати його є інвалідом І групи, яка потребує постійної допомоги. ОСОБА_7 має постійне місце роботи на посаді водія, на даній посаді зарекомендував себе як відповідальний, працьовитий та старанний працівник, який добре орієнтований у своїй професії та сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, дотримується трудової дисципліни праці. Ці обставини позитивно характеризують його особу.

Обвинувачений до адміністративно відповідальності у сфері порушення Правил дорожнього руху України не притягувався.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення для вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання ОСОБА_7 у виді п`яти років позбавлення волі, що визначено санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення і характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, що він має малолітню дитину, батьків пенсійного віку. Мати останнього є інвалідом І групи. Обвинувачений є фактично одним працюючим членом сім`ї, а наявність на його утриманні малолітньої дитини та батьків похилого віку вимагає від ОСОБА_7 прийняття заходів для їх належного забезпечення та догляду за ними. Відповідно до характеристик за місцем працевлаштування та за місцем проживання, обвинувачений зарекомендував себе виключно з позитивно боку. Часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій стороні. Суд враховує також наявність щирого каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а також, із урахуванням правової позиції прокурора, захисника, думки потерпілої та її представника, які просили призначити покарання в межах санкції статті кримінального закону без позбавлення його волі, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 3 роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

В той же час, на думку суду, підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами судом не встановлено, оскільки обвинувачений під час судового розгляду зазначив, що він працює водієм, має єдине джерело доходу і вигляді заробітної плати та планує поступово у силу своїх фінансових можливостей відшкодовувати суму цивільного позову, яка буде призначена судом, оскільки усвідомлює, що завдав потерпілій моральних збитків. Зважаючи на те, що останній маючи багаторічний досвід роботи водієм та відсутність тяжких наслідків від вчиненого, а також враховуючи позицію потерпілої в судових дебатах, яка не просила застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що застосування ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, значно затягне чи майже унеможливить відшкодування завданої злочином моральної шкоди потерпілій. Крім того, позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_7 ставить під загрозу гідне людське існування його родини, оскільки він є єдиним годувальним в сім`ї та на його утриманні перебуває малолітній син. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності".
Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

У ході розгляду кримінального провадження 04.01.2019 представником потерпілої ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_7 та Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ», пред`явлено цивільний позов про відшкодування та стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпіла сторона (позивач) 31.05.2019 уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 , завдану їй моральну шкоду в розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок. Крім того просять стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 , судові витрати, які полягають у витратах на надання професійної правової допомоги в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь потерпілої ОСОБА_5 , страхове відшкодування в розмірі 112279 (сто дванадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 36 копійок.

Щодо вирішення пред`явленого уточненого цивільного позову, в рамках даного кримінального провадження, по суті, слід зазначити наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 пред`явлений до нього цивільний позов стосовно відшкодування моральної шкоди потерпілої та витратах на надання професійної правової допомоги, визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

При цьому суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016, зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_7 має нести цивільну відповідальність по факту даного ДТП.

Згідно із п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлено, що у зв`язку зі дорожньо-транспортною пригодою потерпілій ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, яка виразилася у фізичному болю та моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом та свого ушкодження здоров`я. У такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_5 , пов`язаних з невідворотністю завданих травм та істотними змінами в її житті, ступеня вини ОСОБА_7 та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати обвинуваченим становить 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок. Окрім того, потерпіла понесла витрати на правову допомогу в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції №02-09/2018 від 12.09.2018 та квитанцією № 01-01/2019 від 03.01.2019 (а.с.82).

Крім того, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюється підстави та належність понесення вищезазначених витрат, а навпаки визнав цивільний позов у повному обсязі.

Так, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було завдано ОСОБА_5 матеріальні збитки, відшкодування яких пред`явлені Товариству з додатковою відповідальністю Страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» в розмірі 112279 (сто дванадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 36 копійок, які обґрунтовують тим, що ОСОБА_5 , згідно висновку експерта №190д від 22.11.2018, отримала тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками (спричиненням потерпілій ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень. Своїми протиправними діями, ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди Позивачу, яка виразилась у понесені нею витрат, пов`язаних із лікуванням.
Згідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно до положень п. 1 Розпорядження Державної комісія з регулювання ринків фінансових послуг України №566 від 09.07.2010 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням.

ОСОБА_5 за період з 07 вересня по 17 грудня 2018 року (лікування ще продовжується та загальна сума спричиненої матеріальної шкоди збільшиться) на своє лікування витратила 102 787 гривень 41 копійок. Уточнена сума збільшилася на 4145 гривень 31 копійок.
Згідно до страхового полісу №АМ3788796, діючий станом на дату ДТП 07.09.2018, власник автомобіля «ІVЕСО 35Е» реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність та забезпечив свій транспортний засіб в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ».
Відповідно до положень ст. 26-1 Закону України №1961-IV від 01.07.2004, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
На думку Співвідповідача, Позивач зможе претендувати на отримання страхового відшкодування лише після набрання вироку у кримінальному провадження по справі 359/10683/18 законної сили та виконання ним обов`язків визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» не погоджується із розміром заявлених позовних вимог по шкоді, заподіяній здоров`ю та моральній шкоді. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Після аналізу документів, наданих позивачем та порівняння лікарських призначень з рахунками та чеками, було встановлено, що позивач надає розрахункові документи на суму 100 399 грн. 72 коп. З них обґрунтованою сумою є 73 129 грн. 65 коп. Разом з тим, витрати на суму 27 270 грн. 07 коп. не можуть бути відшкодованими, адже не відповідають лікарським призначенням та/або не є лікарськими засобами (пакети, туалетний папір, рукавички, мило, рушник, медичні халати, синякофф, стерилліум, медаксон, лірика, фармацитрон та ін.), а також благодійні внески.
Отже, у разі визнання ОСОБА_7 винним у ДТП від 07.09.2018 року і набрання вироком законної сили, ОСОБА_5 матиме право звернутися у встановленому законом порядку до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з вимогою відшкодувати 73 129 грн. 65 коп. за шкоду, пов`язану з її лікуванням.
Розрахунок моральної шкоди, який надає позивач, є неправомірний, адже 5 відсотків вираховується із підтвердженої закладами охорони здоров`я суми витрат, а не з загальної суми чеків. Підтвердженими витратами є 73 129 грн. 65 коп. і 5 % з них становить 3656 грн. 48 коп., що передбачено ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» наголошує, що жодним чином не порушила прав і законних інтересів позивача, адже остання не зверталася з заявою про виплату страхового відшкодування, не надала ТДВ СК «Альфа-Гарант» передбачених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ СК «Альфа-Гарант» має право розглядати питання щодо виплати страхового відшкодування лише після того, як вирок щодо ОСОБА_9 набере законної сили, а також, не всі витрати на лікування підтверджені відповідними лікарськими призначеннями і з них лише 73 129 грн. 65 коп. є обґрунтованими. У зв`язку з вищенаведеним, просили суд у задоволені позовних вимог, що стосується ТДВ СК «Альфа-Гарант», відмовити у повному обсязі.
У судове засідання Відповідач ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» не з`явився, свого представника не направила, повідомлялася про розгляд справи належним чином, причини неявки представника Відповідача у судове засідання суду не відомі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо). Володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, в рахунок відшкодування моральної шкоди, з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 необхідно стягнути 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок, яку обвинувачений визнав в повному обсязі.

Крім того з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 , необхідно стягнути 14000 гривень 00 копійок, відшкодування витрат на надання професійної правової допомоги, яку також визнав обвинувачений.

Відповідно до ст.ст.22-24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» Код , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 73 129 гривень 65 копійок, відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Також з обвинуваченого, на користь держави, слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 2431 гривень 00 копійок.

Запобіжні заходи не обиралися, підстав для їх обрання судом не встановлено.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись: ст. ст. 84, 86, 94, 122, 124, 126, 127-129, ч. 3 ст. 349, 363-371, 373-374 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-76, ч. 2 ст. 286 КК України, ст. 81 ЦПК України, ст. 386, ст. 1166, ст. ст. 1187-1188 ЦК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортирними засобами.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок, відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, відшкодування витрат на надання професійної правової допомоги.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «АЛЬФА-ГАРАНТ» Код , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 73 129 гривень 65 копійок, відшкодування завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь держави - 2431 (дві тисячі чотириста тридцять одну) грн. 00 коп., витрат на залучення експерта.

Речові докази: мікроавтобус «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після вступу вироку в законну силу повернути власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1