Провадження № 1-кп/185/292/20
У Х В А Л А

17 лютого 2020 року м. Павлоград

Дніпропетровської області

Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт з додатками, складений у кримінальному провадженні № 0002126 від 27 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор подав до суду письмове клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, обґрунтовуючи його тим, що ризики, які були підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу не змінилися і не відпали.

Водночас, захисник обвинуваченої та обвинувачена клопочуть про зміну запобіжного заходу на більш м`який, у вигляді домашнього арешту, з покладанням на обвинувачену певних обов`язків, передбачених Законом.

Вказане клопотання сторони захисту підтримала й потерпіла.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначених питань, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, а також вимогами КК та КПК України, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
За приписами ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 331 КПК України повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Водночас, під час розгляду чергового клопотання, щодо продовження дії раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурором не було наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти вказаним ризикам.

Так, відповідно до принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЄСПЛ "Летелье проти Франції", "Мамедова проти Росії" та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі "Тодоров проти України", визначено, що "для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою".
Тобто, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Приймаючи рішення за клопотаннями сторін кримінального провадження щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 колегія суддів враховує таке.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у тому разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик впливу на свідків, які ще не допитані судом, а також враховує тяжкість покарання, яке може бути призначено в разі визнання обвинуваченої ОСОБА_7 винуватою, її похилий вік ( 65 років), спосіб вчинення кримінального правопорушення, тощо

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Одночасно колегія суддів враховує певну міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, яка тривалий час має одне й те ж постійне місце проживання, декількох членів родини, в тому числі доньку, сина, рідну сестру, раніше не була судимою та ніколи до кримінальної відповідальності не притягувалась , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонеркою, інвалідом ІІІ групи, має серцево-судинні захворювання, є віруючою людиною, постійно відвідує церкву.

При цьому, колегія суддів відмічає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 та додані матеріали не містять доказів того, що остання може переховуватися від суду.

Лише сам по собі той факт, що обвинуваченій ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, а також ймовірність призначення їй, у разі визнання винуватою, суворого покарання, за відсутності конкретних доказів та фактів ухилення її від суду, переховування, перешкоджання судовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчать про недостатність застосування до обвинуваченої такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, який за своєю суворістю є найбільш наближеним до такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім цього, потерпіла за даним кримінальним провадженням, яка є дочкою обвинуваченої, також просить змінити запобіжний захід відносно обвинуваченої на більш м`який, у вигляді домашнього арешту, з покладанням на обвинувачену певних обов`язків, передбачених Законом

Відтак, очевидним є той факт, що продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є неспівмірним меті запобіжного заходу.
При цьому, колегія суддів виходить із того, що прокурор не обґрунтував належним та достатнім чином необхідність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, як не обґрунтував і те, чому неможливо застосувати до обвинуваченої інший - більш м`який запобіжний захід, в той час, коли дані матеріалів кримінального провадження не указують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до такої особи, як обвинувачена ОСОБА_7 .

За наведених вище обґрунтувань колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та зміни у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, цілодобово, за винятком виходу на роботу, з покладанням на неї обов`язків, відповідно до вимог ст. 194 КПК України , оскільки переконана, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої на час судового розгляду провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196,197, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Змінити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Продовжити, щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово, за винятком виходу на роботу, строком до 15 квітня 2020 року.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 8 ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, не залишати місце постійного проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, за винятком виходу на роботу без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Негайно звільнити з-під варти обвинувачену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати її прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Роз`яснити обвинуваченій, що працівники Національної поліції України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченої.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського Апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

_____________ ___________ ___________

Головуючий суддя Суддя Суддя
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3