Справа № 188/1568/19
Провадження № 1-кп/188/34/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в cмт. Петропавлівка кримінальне провадження № 0000492 від 25.09.2019р. відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Ленінськ-Кузнецький, Кемеровська

область, Російська Федерація, зареєстрований по

АДРЕСА_1 ,

проживає по

АДРЕСА_2 ,

громадянин України, не працює, одружений, не має

на утриманні неповнолітніх дітей, відповідно

до ст. 89 КК України вважається таким, що не має

судимості, паспорт НОМЕР_1 , виданий 08.11.2000р.

Петропавлівським РВУМВС України в Дніпропетровській

області,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, -

за участю прокурора: ОСОБА_4

за участю потерпілої: ОСОБА_5

за участю обвинуваченого: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 25.09.2019 року приблизно о 16:00 години, перебуваючи в кімнаті будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, наніс ОСОБА_5 не менше одного удару в область лівої виличної ділянки, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої виличної ділянки, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що 25.09.2019 року в другій половині дня він прийшов до місця проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 і почав розмову про те, щоб вона звільняла одну кімнату, так як він хоче там проживати. Потерпіла відповіла відмовою і одразу побігла до сусідки. Через деякий час прийшла сусідка ОСОБА_6 і почала питати, навіщо він прийшов і чому побив потерпілу, на що обвинувачений відповів, що потерпілу не бив і пішов геть.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона є колишньою дружиною обвинуваченого і вони багато років не спілкуються. 25.09.2019 року близько 16:00 години вона прийшла з роботи додому і за нею слідом до будинку зайшов обвинувачений. Вона не встигла нічого усвідомити, коли обвинувачений сказав, щоб вона виділяла йому кімнату в цьому будинку, так як він там прописаний і буде жити. Потерпіла попросила, щоб він показав паспорт з пропискою в будинку, на що він вдарив її кулаком у вісок, вона злякалась і одразу побігла до сусідки, де і викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений був її сусід, але з потерпілою він вже давно не проживає. У вересні 2019 року після обіду вона знаходилась у себе на городі. В цей час потерпіла приїхала на велосипеді з роботи, вони трошки поспілкувались і потерпіла пішла до себе додому. Свідок зазначила, що не встигла вона з городу дійти до себе додому, як потерпіла вже бігла до неї з опухлою щокою і сказала, що її вдарив обвинувачений по обличчю, за що не знає. До цього тілесних ушкоджень на потерпілій не було. Вдома у свідка вони приклали лід на щоку. Свідок пішла до обвинуваченого і спитала, чому він вдарив потерпілу, на що він нецензурно лаявся, був дуже агресивний. На запитання обвинувачений відповів, що він її не бив і при цьому постійно погрожував на адресу потерпілої фізичною розправою.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що працює разом із потерпілою і вони завжди разом повертаються з роботи додому. В один із днів вересня 2019 року після роботи вони також повертались додому все було як завжди добре. Наступного дня після роботи вона побачила у потерпілої синець під оком, на запитання потерпіла відповіла, що до неї додому приходив обвинувачений і ні за що її побив.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що потерпіла і обвинувачений є його батьками, які разом не проживають вже більше 15 років. За їх спільне проживання батько дуже часто у стані алкогольного сп`яніння бив матір. 25.09.2019 року він був у відрядженні і ввечері йому зателефонувала матір і сказала, що приходив батько і ні за що вдарив її рукою в обличчя. 27.09.2019 року він повернувся додому і побачив у матері на обличчі синець.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини його вина у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.10.2019р., в ході якого потерпіла ОСОБА_5 розповіла та на місці показала обставини нанесення їй 25.09.2019р. обвинуваченим удару кулаком правої руки по обличчю в ліву частину в область вилиці (а.с. 19-21);

Вказаний доказ підтверджує дійсні обставини справи.

Крім того:

- висновком експерта № 179 від 10.10.2019р., згідно якого у ОСОБА_5 виявлено забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, який міг утворитися від дії чи при ударі об тупий предмет, в термін вказаний в ухвалі суду, потерпілою, тобто 19.09.2019р. На підставі характеру вищезгаданого тілесного ушкодження, останнє могло утворитися при нанесенні не менше одного удару в область лівої виличної ділянки. По своєму характеру вищезгадане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищезгадане тілесне ушкодження могло утворитися від дії чи при ударі об тупий предмет, з достатньою силою для його утворення. На підставі характеру та локалізації вищезгаданого тілесного ушкодження, утворення останнього внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту не є характерним (а.с. 16-18);

- додатковим висновком експерта № 180 від 10.10.2019р., згідно якого на підставі характеру та локалізацій вищезгаданого тілесного ушкодження, даних протоколу слідчого експерименту від 04.10.2019р. за участю потерпілої, останні могли утворитися при такому механізмі їх утворення, який зазначений під час проведення слідчого експерименту від 04.10.2019р. за участю потерпілої (а.с. 22-23).

Вказаними доказами підтверджується наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 та їх виникнення саме 25.09.2019 року. Крім того, вказаним доказом підтверджується, що тілесні ушкодження потерпілій були спричинені саме сторонньою особою, з достатньою силою для їх утворення. Внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту спричинення таких тілесних ушкоджень не є характерним.

Вказаними доказами також підтверджується перебування ОСОБА_3 в день скоєння кримінального правопорушення на його місці.

Ці факти встановлені в судовому засіданні шляхом усестороннього дослідження та вивчення всіх доказів в кримінальному провадженні та допиту свідків.

Ці обставини також підтверджуються і показами обвинуваченого в судовому засіданні, який не заперечує факт його перебування в будинку потерпілої саме 25.09.2019 року, заперечує тільки нанесення їй тілесних ушкоджень, які виявлені у потерпілої на підставі висновків експерта.

Інші докази, крім перелічених вище, стороною обвинувачення та захисту суду не надавалися.

Так, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно зі ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Докази у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України є законними і отримані у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Дослідивши докази обвинувачення суд вважає їх належними, допустимими і достатніми для висновку, що поза розумним сумнівом вина обвинуваченого в скоєнні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю, факт скоєння ним кримінального правопорушення є повністю доведеним та таким, що не підлягає сумніву.

Так, в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він не наносив потерпілій тілесних ушкоджень, не визнає себе винним, пояснив, що 25.09.2019 року у нього дійсно була зустріч з потерпілою, при цьому жодних тілесних ушкоджень їй він не спричиняв. Звідки у неї утворилися тілесні ушкодження він не розуміє.

Суд відхиляє зазначені доводи обвинуваченого, оскільки вони спростовуються наступними доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 давала чіткі, детальні та послідовні пояснення стосовно обставин справи, що мали місце 25.09.2019 року, що не дає підстав суду сумніватися у їх правдивості.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується обвинуваченим, з потерпілою вони давно не підтримують стосунків, але в період спільного проживання були випадки спричинення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень.

Крім того, потерпіла пояснила, що 25.09.2019 року, тілесні ушкодження за обставин, що мали місце 25.09.2019 року, їй спричинив саме обвинувачений.

Обвинувачений також пояснив суду, що ввечері 25.09.2019 року близько 16:00 години він дійсно спілкувався з потерпілою, після чого вона побігла до сусідки, але він її не чіпав.

Між тим, вказаний факт спростовується висновками експерта №№ 179, 180 від 10.10.2019р., згідно яких у ОСОБА_5 виявлено забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, який міг утворитися від дії чи при ударі об тупий предмет, в термін вказаний в ухвалі суду, потерпілою, тобто 19.09.2019р. На підставі характеру вищезгаданого тілесного ушкодження, останнє могло утворитися при нанесенні не менше одного удару в область лівої виличної ділянки. По своєму характеру вищезгадане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищезгадане тілесне ушкодження могло утворитися від дії чи при ударі об тупий предмет, з достатньою силою для його утворення. На підставі характеру та локалізації вищезгаданого тілесного ушкодження, утворення останнього внаслідок падіння потерпілої з висоти власного зросту не є характерним. На підставі характеру та локалізацій вищезгаданого тілесного ушкодження, даних протоколу слідчого експерименту від 04.10.2019р. за участю потерпілої, останні могли утворитися при такому механізмі їх утворення, який зазначений під час проведення слідчого експерименту від 04.10.2019р. за участю потерпілої.

До того ж, потерпіла без вагань вказала на обвинуваченого, як на особу, що спричинила їй 25.09.2019 року тілесні ушкодження, що підтверджується її особистими поясненнями в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 04.10.2019р. потерпіла чітко розповідала всі обставини подій, що мали місце 25.09.2019 року.

Доказів перебування сторонньої особи на місці скоєння кримінального правопорушення, або перебування обвинуваченого в іншому місці в період скоєння кримінального правопорушення, суду обвинуваченим не надано.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні чітко пояснили, в якому стані вони побачили потерпілу безпосередньо після вчинення відносно неї кримінального правопорушення, детально описали тілесні ушкодження, які мала потерпіла, її зовнішній вигляд і душевний стан, враховуючи, що вони стали першими особами, які її побачили.

В свою чергу їх покази узгоджуються з наданим висновком експерта.

Обставини, які мали місце 25.09.2019 року, також узгоджуються з показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в той і на наступний день бачилися з потерпілою, після сварки з обвинуваченим. Вони зазначили, що до сварки з обвинуваченим, тобто до 16:00 години 25.09.2019 року жоден із них не бачив на потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень, їх наявність вони спостерігали саме після 16:00 години, коли сварка з обвинуваченим закінчилася і потерпіла побігла до сусідки за допомогою.

Отже, показами вказаних свідків спростовуються покази обвинуваченого, що тілесні ушкодження потерпілій 25.09.2019 року він не спричиняв.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд робить висновок про їх достовірність, послідовність та таких, що відповідають фактичним обставинам справи.

Також суд, оцінюючи показання кожної із допитаних осіб, враховує відсутність у будь-якої з перелічених осіб підстав для обмовлення обвинуваченого, в судовому засідання не встановлення наявність неприязних стосунків будь-кого із допитаних осіб з обвинуваченим.

Обвинуваченим вказані обставини також не спростовані.

Обвинувачений винним себе не визнав, у скоєному не розкаявся.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення покарання.

Суд вважає юридичну кваліфікацію скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України правильною за ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує, що він відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, скоїв злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарянарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, у скоєному не розкаявся.

Обставин, що відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, є такими, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України, є такою, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає, що він повинен понести покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченому в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку, звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1