№ 207/776/17
№ 1-кп/207/62/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження № 0001958 за звинуваченням :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого:

17.12.2002 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.142 КК України ( в ред. 1960 р.) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вирок набрав законної сили 02.01.2003р., звільнений 07.06.2006р. по відбуттю строку покарання;

31.10.2006 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі; вирок набрав законної сили 21.12.2006р., звільнений 20.06.2009р. по відбуттю строку покарання;

08.05.2014 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду від 17.09.2014 року на підставі ст.376 КПК України вирок від 08.05.2014 року скасований, справа направлена на новий судовий розгляд;

25.06.2014 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.3. ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; за ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.12.2014 року зараховано термін покарання тримання під вартою з 08.05 по 17.09.2014 року; за ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2015 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» (2014р.) скорочено на 1/2, тобто на 1 рік, невідбуту частину покарання, до відбуття - 1 рік позбавлення волі; звільнений 02.09.2015 року по відбуттю покарання;

29.12.2016 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ст. 69 КК України, до 1 року 11 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів призначене покарання поглинуто більш суворим покаранням за вироком Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.06.2014 року, остаточно до відбуття 2 роки позбавлення волі та обмежитись відбутим покаранням;

13.11.2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 121, ст. 79 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі; зараховано згідно ч.5 ст. 72 КК України в ред.Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р. строк попереднього ув`язнення з 19.12.2016 по день набрання вироком законної сили;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, 18.12.2016 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), знаходячись біля кіоску поряд з будинком № 2 по вул. Камчатській в м. Кам`янське, зустрів раніше малознайомого йому ОСОБА_7 , який розмовляв по мобільному телефону Nokia 106, в якому знаходилась сім-картка № НОМЕР_1 . Коли ОСОБА_4 побачив у потерпілого мобільний телефон Nokia 106, у нього виник прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, яке належало потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення майна, яке належить ОСОБА_7 , цілковито усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, розуміючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 побачив, що ОСОБА_7 направився у бік залізничного вокзалу станції Дніпродзержинськ, після чого, реалізуючи свій прямий умисел, він підбіг ззаду до ОСОБА_7 та збив його з ніг з метою придушення волі останнього до супротиву, потім наніс ОСОБА_7 удари в область голови. Таким чином, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 фізичного болю, тобто застосував до потерпілого насильство, що не є небезпечним для його життя та здоров`я, чим придушив волю до супротиву останнього.

Після цього, з метою не дати можливості потерпілому підвестися на ноги, ОСОБА_4 почав наносити удари ногами по корпусу ОСОБА_7 , завдаючи потерпілому фізичного болю, продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , скориставшись тим, що внаслідок нанесених ударів потерпілий не міг чинити опору, та зважаючи, що воля до супротиву у потерпілого ОСОБА_7 була пригнічена, ОСОБА_4 обшукав потерпілого ОСОБА_7 і відкрито заволодів його майном: мобільним телефоном Nokia 106, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 58-17 від 11.01.2017 року становить 180 гривень, в якому знаходилася сім-картка № НОМЕР_1 вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 58-17 від 11.01.2017 року становить 10 грн., чоботами зі шкірозамінювача на штучному хутрі, які ОСОБА_4 зняв з ніг потерпілого, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 58-17 від 11.01.2017 року становить 376 грн., а всього на загальну суму 566 гривень.

З викраденним майном ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденним розпорядився на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину та розкаявся у вчиненому; пояснив, що він дійсно ввечері в один із днів у другій половині грудня 2016 року йшов вулицею в районі залізничного вокзалу і здійснив пограбування потерпілого ОСОБА_7 ; дійсно застосував до потерпілого фізичну силу та заволодів його майном у спосіб, описаний в обвинувальному акті; вчинив злочин, так як мав потребу у коштах, не працював. Викрадений телефон викинув, коли побачив працівників поліції, а ботинки віддав знайомому. У виклику свідків та потерпілого не вбачає потреби, так як визнає у повному обсязі викладені стороною обвинувачення обставини вчинення ним злочину, цивільний позов потерпілого визнає повністю, обіцяє відшкодувати завдану шкоду. Пояснив, що хворіє на хронічну заразну форму туберкульозу, тривалий час перебував під вартою за вчинення іншого злочину, за який вже засуджений вироком суду. На даний час має малолітню дитину, просить не призначати йому суворого покарання, так як у майбутньому має намір стати на шлях виправлення.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою сторін суд не досліджував доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, покази потерпілого, від якого до суду надійшло письмове клопотання щодо розгляду провадження без його участі, цивільний позов підтримує; свідків, дані під час досудового слідства, про виклик яких клопотань не надходило. Обвинуваченому роз`яснено зміст обставин, на підтвердження яких зібрано докази на досудовому слідстві, з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснено учасникам судового провадження, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів:

- протоколом огляду місця події від 19.12.2016 року зі схемою (арк.с. 8-11);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 58-17 від 11.01.2017 р. щодо оцінки вартості викраденого майна потерпілого ОСОБА_7 (арк.с. 27-30);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.03.2017 року, під час якого потерпілий ОСОБА_7 вказав на обвинуваченого ОСОБА_4 як на особу, яка відносно нього вчинила кримінальне правопорушення 18.12.2016 (арк.с. 43);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_7 зі схемою та фототаблицею (арк.с. 49-62).

Виходячи з зібраних у справі доказів, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, повністю доведеною і кваліфікує його дії відповідно за 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує обставини та тяжкість скоєного, особу обвинуваченого, який повністю визнав вину та розкаявся у скоєному, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працював; має малолітню дитину 2018 року народження; хворий на відкриту форму туберкульозу легенів, ВІЛ - інфекцію 4 кл.ст.; цивільний позов заявлено на суму 750 грн. потерпілим і обвинуваченим визнано повністю; як пом`якшуючу вину суд враховує визнання своєї вини обвинуваченим та каяття у скоєному, обставиною, що обтяжує вину є рецидив злочину, тому суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України.

Стягнути у прибуток держави з обвинуваченого ОСОБА_4 судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 176 грн. 20 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити згідно ст. ст. 128, 129, ч.1 ст. 326 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 371, 373- 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене покарання поглинути більш суворим покаранням, призначеним за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.11.2019 року у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, і остаточно за сукупністю злочинів, призначити до відбування покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати попереднього ув`язнення, зазначеної у вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.11.2019 року, - з 19.12.2016 року та обчислювати згідно ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 176 грн. 20 коп. у прибуток держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 750 грн.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .

Суддя ОСОБА_1