Ухвала

09 липня 2020 року

м. Київ
справа № 182/2528/18
провадження № 51-3187 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що цих вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Суть доводів касаційної скарги захисника зводиться до прохання про зміну судових рішень з пом`якшенням засудженому покарання через явну несправедливість призначеного покарання внаслідок суворості, а саме: звільнення останнього

від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність

в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.
Проте касаційна скарга не містить обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через явну несправедливість заходу примусу і необхідності зміни судових рішень на підставах, передбачених

ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 414, 419 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак захисник просить змінити вирок суду першої інстанції, не вказуючи при цьому, яке рішення повинен прийняти суд касаційної інстанції щодо ухвали апеляційного суду, якою вирок залишено без змін.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання

про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3