В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,потерпілого ОСОБА_4 ,представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,обвинуваченої ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки м.Запоріжжя,громадянки України, з вищою освітою,офіційно не працює, зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.125 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

21.07.2018 р.приблизно об 11.00 год. ОСОБА_6 ,маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень,знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 ,під час раптово виниклої сварки із ОСОБА_4 ,нанесла останньому один удар долонею правої руки в область правої щоки,два удари долонею правої руки в область правої лопатки,один удар долонею правої руки в область шиї,відштовхнула потерпілого двома руками від вхідних дверей,від чого ОСОБА_4 впав на підлогу,та нанесла удар правою ногою в область правого плеча потерпілого,чим спричинила йому згідно висновку експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 1156 від 11.09.2018 р.синець та садна в проекції правої лопатки,садна в області правої щоки,в області шиї,в області правого плеча,що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення винуватою себе не визнала.

Пояснила,що протягом певного часу вона мешкала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_2 ,вони є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .У березні 2018 р.їх відносини були припинені, ОСОБА_4 з цього часу мешкає окремо.Між нею та ОСОБА_4 склалися неприязні відносини,на цьому грунті виникали сварки,тому вона забороняла ОСОБА_4 приходити до неї додому. 21.07.2018 р.приблизно об 11.00 год.вона із дітьми була вдома,відпочивала з донькою ОСОБА_10 ,без її відома та дозволу у квартиру з`явився ОСОБА_4 ,якого впустив її син ОСОБА_11 ,побачивши потерпілого, вона по його поведінці зрозуміла,що він прийшов вчинити чергову сварку,тому попросила його залишити її житло.Потерпілий на її вимогу як власника не відреагував,застосував до неї фізичну силу,штовхнувши руками у груди,чим налякав дітей,тому вона була змушена захищатися та руками виштовхувала ОСОБА_4 з квартири,не завдаючи йому ударів та будь-якої іншої шкоди.Вважає,що конфлікт штучно спровокував потерпілий,який без її дозволу увірвався до неї у квартиру,був напідпитку,вдарив обвинувачену ногою.У свою чергу ОСОБА_6 лише виштовхувала потерпілого з квартири руками у спину,він чинив супротив,не втримавшись на слизькій підлозі,впав на кухні,в цей час прибула поліція,яка вгамувала ОСОБА_4 та видалила з її квартири. Вважає,що її дії не являються протиправними, оскільки вона діяла у стані необхідної оборони,захищаючи себе,дітей та житло від незаконних дій потерпілого.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав,що в період з 2016 р.він та ОСОБА_6 мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_2 ,яка є власністю обвинуваченої.Він та обвинувачена є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Разом з ними також мешкали двоє малолітніх дітей ОСОБА_6 від іншого шлюбу.Під час спільного проживання ОСОБА_6 зловживала алкоголем,що призвело до припинення їх відносин, з березня 2018 р.він мешкає окремо,їх спільна дитина залишалася з матір`ю.Між ним та ОСОБА_6 склалися неприязні відносини,проте за домовленістю він приймав участь у вихованні ОСОБА_10 . 21.07.2018 р.приблизно об 11.00 год.він прийшов до помешкання ОСОБА_6 ,куди його впустив її син ОСОБА_11 ,у квартирі знаходилась ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння,що його обурило ,оскільки вона,на його думку,наражала на небезпеку їх спільну дитину. ОСОБА_6 одразу розпочала сварку,наносила йому удари кулаками по спині,у шию,по обличчю,штовхала в напрямку виходу з квартири,а коли він впав у кухні на підлогу,била ногами,в результаті чого спричинила тілесні ушкодження,встановлені експертом у висновку.Бійку припинила поліція,яку він телефоном викликав з метою захисту інтересів доньки ОСОБА_10 , після чого він пішов з квартири обвинуваченої.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 ,2005 р.н.,показав,що він є старшим сином ОСОБА_6 ,мешкає разом з матір`ю,братом ОСОБА_12 та сестрою ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 ,раніше з ними мешкав ОСОБА_4 ,який є батьком ОСОБА_10 .21.07.2018 р.у денний час свідок разом з матір`ю та ОСОБА_10 знаходився вдома,у домофон подзвонив ОСОБА_4 та попросив відчинити йому під приводом навідати Мілану.Раніше ОСОБА_6 заборонила пускати ОСОБА_4 у квартиру через те,що він її ображав та вчиняв сварки,бив молодшого брата свідка ОСОБА_12 ,проте у цей день свідок,не питаючи дозволу матері,відчинив ОСОБА_4 ,побоюючись,що той буде ламати двері.Про те,що ОСОБА_4 наразі прийде у їх помешкання, ОСОБА_6 не знала, в одній з кімнат вона на ліжку гралася з ОСОБА_10 . ОСОБА_4 фактично вломився у помешкання,відштовхнув від дверей свідка,тримав у руках мобільний телефон та проводив відеозйомку, у взутті пішов по квартирі,побачивши ОСОБА_6 , почав її ображати грубими словами,вона вимагала,щоб потерпілий пішов з її квартири,віддала дитину свідку,а сама намагалася виштовхувати ОСОБА_4 з квартири,останній пручався,руками хапався за стіни,на слизькій підлозі впав на кухні.З квартири потерпілий пішов лише після прибуття поліції та на їх прохання.

Свідок ОСОБА_13 в суді показав,що в той день,коли відбувалися події,які встановлює суд,він як працівник патрульної поліції знаходився на чергуванні,був отриманий виклик на сімейну сварку від чоловіка,який повідомив,що його жінка у стані алкогольного сп`яніння,б`є його та дітей. Прибувши на виклик,працівники поліції увійшли до приміщення квартири,куди їх впустив хлопець,в цей час у кухні кричали чоловік та жінка,чоловік заявив,що жінка його побила. Було з`ясовано,що квартира є власністю жінки,чоловік мешкає окремо,тому його попросили залишити квартиру та конфлікт було вичерпано. Безпосередньо свідок фізичного насилля з боку учасників конфлікту не бачив,ознак сп`яніння у жінки або чоловіка не спостерігав,діти були у нормальному стані,загрози для них з боку жінки свідок не встановив. Заявника доставили у Шевченківський РВ,де він по факту побиття написав заяву.

Під час проведення слідчого експерименту 28.09.2018 р.за участю обвинуваченої ОСОБА_6 із залученням статиста,остання пояснила розташування на місці подій учасників конфлікту та показав механізм нанесення ОСОБА_4 удару правою рукою по спині в область правої лопатки,в область шиї,в обличчя ,після чого ОСОБА_4 забіг на кухню,де,послизнувшись,впав на підлогу та вона одразу нанесла йому удар правою ногою в область плеча,про що був складений протокол(а.с.126-128).

В судовому засіданні був відтворений відеозапис слідчого експерименту із обвинуваченою ОСОБА_6 на DVD-R диску,який є додатком до протоколу слідчого експерименту(а.с.129).

Згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 1156 від 12.09.2018 р.,встановлені у потерпілого ОСОБА_4 синець та садна в області правої лопатки,садна в області правої щоки,в області шиї,в області правого плеча кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження,що виникли не менше ніж від 5-ти травматичних впливів від дії тупих предметів,давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну,вказаному освідуваним (а.с.119-120).

В судовому засіданні був досліджений відеозапис обставин події злочину на DVD-R диску,який був наданий слідчому потерпілим ОСОБА_4 та постановою слідчого від 14.09.2018 р. долучений речовим доказом до кримінального провадження(а.с.122-124).

На вказаному диску містяться файли із відеозаписами,де,зокрема,зафіксовано,як у приміщенні квартири ОСОБА_6 ,знаходячись позаду ОСОБА_4 ,наносить йому удари рукою в область спини,обличчя та шиї,наносить удари ногою по корпусу ОСОБА_4 в той час,коли останній лежить на підлозі.

Сторона захисту заявила про недопустимість зазначеного відеозапису як доказу з тих підстав,що на ньому відсутня інформація про дату та час проведення відео зйомки,обвинувачена заперечує факт її проведення саме у день згадуваних вище подій та вважає відеозапис змонтованим.

Водночас,при перегляді цього відеозапису встановлено,що на місці події перебувають лише учасники конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ,свідок ОСОБА_9 ,зафіксовано вчинення ОСОБА_6 тих дій,які нею не оспорюються, тому сама по собі відсутність інформація про дату та час проведення відео зйомки не має наслідком недопустимість цього доказу.

Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих не оспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила,що 21.07.2018 р.приблизно о 11.00 год.вона знаходилась у власному помешканні за вказаною в обвинувальному акті адресою,де між нею та потерпілим ОСОБА_4 виник конфлікт,в процесі якого вона застосувала до потерпілого фізичну силу руками по спині та шиї,можливо,в обличчя,не вважаючи це спричиненням тілесних ушкоджень.

Ці обставини також доведені показаннями свідка ОСОБА_9 ,потерпілого ОСОБА_4 ,протоколом проведення слідчого експерименту з додатком, відеозаписом подій,наданим потерпілим.

В судовому засіданні обвинувачена скористалась правом допитати потерпілого та свідків,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування наданих в суді показань,однак жодних об`єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.

Тяжкість тілесних ушкоджень,спричинених потерпілому,їх кількість,можливість заподіяння за вказаних в обвинувальному акті обставин,встановлені висновком експерта,який сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експерта не викликає.

Спричинення потерпілому тілесного ушкодження безпосередньо під час конфлікту з обвинуваченою,в присутності свідка ОСОБА_9 ,з подальшим фіксуванням цих подій викликом поліції,виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 за інших,ніж викладено в обвинувальному акті,обставин.

В судовому засіданні обвинувачена наголошувала на тому,що саме потерпілий,з яким вона через неприязнь тривалий час не підтримує особистих відносин,без її дозволу як власника проник до неї у житло та спровокував конфлікт,під час якого застосував до неї фізичне насильство,чим обвинувачена була обурена та,захищаючи себе і дітей,намагалася із застосуванням фізичної сили виштовхати потерпілого з квартири,не завдаючи йому ударів.

Такі показання обвинуваченої на висновки суду не впливають,оскільки,навіть за умови вчинення потерпілим усіх тих дій,про які показала обвинувачена, що нею сприймаються як незаконне проникнення до її житла,це не дає права обвинуваченій на застосування фізичного насильства до потерпілого та не звільняє від відповідальності за вчинення таких дій.

Крім того,суду не надано жодних підтверджень протиправності дій потерпілого під час згадуваних вище подій як щодо незаконно проникнення у житло обвинуваченої,куди йому був наданий вільний доступ свідком ОСОБА_9 ,так і в частині застосування насильства до обвинуваченої.

В судовому засіданні обвинувачена та захисник наголошували на тому,що ОСОБА_6 не мала умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень,за вказаних в обвинувальному акті обставин ОСОБА_6 змушена була захищатися від протиправних дій ОСОБА_4 ,тобто діяла у стані необхідної оборони.

До таких показань обвинуваченої суд ставиться критично та їх оцінює як неправдиві,що пояснюється обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне,виходячи з наступного.

Статтею 36 КК України передбачено право особи на вчинення дій з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно - небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Виходячи з наведеного,право на необхідну оборону виникає за наявності для цього певної підстави,якою є вчинення особою суспільно небезпечного посягання,а саме дій,якими ця особа вже заподіює шкоду або створює реальну і безпосередню загрозу заподіяння такої шкоди,тобто стан необхідної оборони утворює лише таке посягання,яке досягає ступеня суспільної небезпечності,притаманної саме злочину.

Верховним Судом України у постанові від 27 листопада 2014 року у кримінальній справі №5-34кс14 висловлена правова позиція,за змістом якої,стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання,а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Згідно ст.458 КПК України,висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права,викладений у його постанові,прийнятій з підстав,передбачених ст.445 ч.1 п.1,2 цього Кодексу,є обов`язковим для всіх судів загальної юрисдикції.

В судовому засіданні не встановлено обставин,які дають підстави для висновку про загрозливу поведінку потерпілого по відношенню до обвинуваченої або наявність у нього будь-якої зброї чи інших предметів для нанесення тілесних ушкоджень.

За своїми фізичними даними та з урахуванням встановлених фактичних обставин ОСОБА_6 могла адекватно,без застосування фізичного насильства,чинити ефективний супротив тим діям потерпілого,які,на її думку,створювали небезпеку для неї та дітей,а саме перебування його у квартирі обвинуваченої без її згоди можливо було припинити шляхом виклику поліції,що врешті і відбулося.

Тілесних ушкоджень, які могли б бути результатом насильства з боку ОСОБА_4 , у обвинуваченої виявлено не було,загрози для неї або її дітей під час цих подій працівником поліції,що прибув за викликом,встановлено також не було.

Навіть, за умови, що конфлікт із застосуванням лайки спровокував потерпілий,який,зі слів обвинуваченої,першим її штовхнув,зневажливо висловлювався на її адресу,це не давало ОСОБА_6 підстав для заподіяння потерпілому не менше 5-ти травматичних впливів,як встановлено висновком експерта.

Крім того,один з ударів,а саме ногою в область плеча потерпілого,був нанесений йому обвинуваченою після падіння на підлогу,коли потерпілий міг лише пасивно захищати себе ,а у обвинуваченої взагалі не виникало право на оборону за відсутності посягань з боку потерпілого.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню невідворотню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_6 ,які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_14 ,тому вважати,що обвинувачена, завдаючи потерпілому удари, перебувала у стані необхідної оборони, про що йдеться у доводах ОСОБА_6 та її захисника,немає підстав.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої по ч.1 ст.125 КК України як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченої.

Так, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліках у ЗОНД та ЗОПЛ не перебуває,раніше не судима,мешкає у сім`ї,де одна виховує трьох неповнолітніх дітей.

Обставин,що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до ст.66,67 КК України ,судом не встановлено.

Потерпілий у судовому засіданні визнав також той факт,що 21.07.2018 р.дійсно без дозволу власника потрапив у квартиру ОСОБА_6 та відмовлявся на її вимогу залишити помешкання обвинуваченої,чим у певній мірі сприяв виникненню між ними конфлікту та спровокував агресію з боку обвинуваченої.

Зневажливе ставлення потерпілого до обвинуваченої, її сім`ї прослідковується і у висловлюваннях потерпілого на адресу обвинуваченої у судовому засіданні про те,що ця особа веде негідний спосіб життя,що очевидно є принизливим для гідності людини та заслуговує на критичну оцінку.

Всі ці відомості у сукупності є суттєвими та дають підстави при призначенні покарання за ст.125 ч.1 КК України для застосування такого виду покарання,як штраф,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченої з метою захисту суспільства,запобігання вчинення нових злочинів та є адекватними характеру вчинених нею дій.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речового доказу-диску з відеозаписом слідчого експерименту та відеозапису подій злочину суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід на досудовому розслідуванні щодо обвинуваченої не обирався.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

УХВАЛИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

Речовий доказ:

-диск з відеозаписом слідчого експерименту

-диск з відеозаписом події злочину

залишити у матеріалах кримінального провадження протягом всього часу його зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1