Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/89/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14.02.2020 року, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із загальною середньою освітою, одруженого, батька малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійно місця проживання, раніше неодноразово судимого, за ст. ст. 190, 186 КК України, востаннє вироком Ленніського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, провадження стосовно якого закрито,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 год. 10 хв., 12.04.2020 року.

За участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
Слідчий СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області, за погодженням з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , якому 14.02.2020 року пред`явлено повідомлення про підозру у тому, що він 13.02.2020 року , о 20:30 год., в кухні загального користування, на четвертому поверсі в під`їзді № 1 буд. АДРЕСА_2 , умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар ножем в живіт, в результаті чого останній, згідно до довідки від 13.02.2020 року, отримав тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням брюшної оболонки кишки, внутрішньо-черевна кровотеча, які характеризуються як небезпечні для життя в момент їх спричинення.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14.02.2020 року задоволено вказане вище клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя зазначив, що злочин, в якому пред`явлено особі повідомлення про підозру є: закінченим, умисним, тяжким. Заздалегідь підшуканим знаряддям злочину. Об`єктом посягання є найвищі соціальні цінності: недоторканість життя та здоров`я людини, від якого настали тяжкі наслідки, оскільки потерпілий перебуває на стаціонарному лікуванні, в зв`язку з спричиненими йому тяжких тілесних ушкодженнь. Підозрюваний не має офіційного джерела доходу, втрачає сталі соціальні зв`язки, не має постійного чітко визначеного місця проживання. У нічний час розпивав спиртні напої в гуртожитку. Систематично притягується до кримінальної відповідальності за насильницькі злочини. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, - до восьми років позбавлення волі, є вагомим ризиком початку можливого переховування від слідства та суду, оголошення в міжнародний розшук, затягування розслідування.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що при застосуванні ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Прокурор довів, що ОСОБА_7 після подій, в яких він підозрюється приховав знаряддя злочину, тобто активно перешкоджає встановленню істини по справі. Не викликав бригаду швидкої допомоги, не надав першу медичну допомогу, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Відстоювання ОСОБА_7 власної правової позиції та суворість можливого покарання є вагомою підставою для початку його переховування і неявок,- оголошення міждержавного розшуку. Обізнаність про місце проживання потерпілого, а також нездатність вирішувати конфлікти мирним шляхом, можуть стати передумовами для незаконного впливу на учасників провадження, а також продовження перешкоджання у встановленні чи перекручуванні визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину. Зловживання алкоголем стане причиною неявок до слідчого і в суд. Застосування ножа під час суперечки є неприйнятною формою врегулювання конфлікту. Закрите провадження за ч. 2 ст. 125 КК України, вказує про сталу агресивну поведінку підозрюваного.
Відсутність постійно визначеного місця проживання виключає можливість застосування домашнього арешту. Сукупність вказаних чинників підвищує суспільну небезпеку підозрюваного та свідчить про існування ризиків продовження, або вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що стане передумовою для затягування розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Вважає необґрунтованим доводи слідчого судді про те, що перебуваючи на свободі існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, відстоювання власної правової позиції є передумовою для впливу на потерпілого та свідків, знищення, ховання або спотворення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, тобто ускладнить і затягне досудове розслідування.
Вважає повідомлення про підозру від 14.02.2020 року необґрунтованим, оскільки слідчим суддею не враховано факт вчинення групового нападу на ОСОБА_7 , те, що його дії були спрямовані на самозахист від групового нападу.
В клопотанні не надано інформації, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Не враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, від органів досудового розслідування не переховувався. Активно сприяв органам досудового розслідування у розкритті вказаного злочину, знаряддя злочину не переховував, як це зазначено в ухвалі слідчого судді, оскільки сам зазнав групового нападу, про що свідчить його медичне обстеження.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з`явився, клопотань про перенесення кримінального провадження не надсилав.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги сторони захистута вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
На початковій стадії досудового розслідування з об`єктивних причин не можна дати остаточну оцінку належності, допустимості доказів та кваліфікуючим ознакам, а також з точки зору іх достатності. Перелічені обставини з`ясовує суд. При вирішенні клопотання достатньо встановити наявність обгрунтованості пред`явленої підозри.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
Встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, що згідно ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, злочин є умисним, закінченим. Тримання під домашнім арештом, не здатне забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
У відповідності до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував обставини при обранні запобіжного заходу, а саме оцінив в сукупності всі обставини:що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу, не має постійного місця проживання. Систематично притягується до кримінальної відповідальності за насильницькі злочини. Враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні злочину до 8 років позбавлення волі, є вагомим ризиком початку можливого переховування від слідства та суду, оголошення в міжнародний розшук, затягування розслідування.
Жодних доказів про те, що підозрюваний не може утримуватися під вартою, стороною захисту не представлено.
З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вірно дійшов до висновку про схильність ОСОБА_7 до нових кримінальних правопорушень, переховування від слідства та суду, незаконного впливу на учасників провадження.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними ствердженнями адвоката щодо необґрунтованості пред`явленої підозри.
Оскільки термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що наявні матеріали клопотання свідчать про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого і застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.
У конкретному випадку, обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.
На даній стадії провадження слідчим суддею встановлено наявність існування фактів та доказів, які можуть переконати у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, у якому йому станом на сьогоднішню дату пред`явлено підозру; тобто, встановлено обґрунтованість підозри.
Беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалуКіровського районного суду м.Кіровограда від 14.02.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4