Справа № 308/1315/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2020 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , представників володільця майна адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000033, відомості про яке 08.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000033, відомості про яке 08.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням установлено, що 08.02.2020 року, приблизно о 19.47 год., ніде непрацюючий мешканець міста Мукачева ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz» (в якому знаходилося три особи), державний номерний знак НОМЕР_1 , їдучи в колоні із автомобілем марки «Toyota» модель «Land Cruiser» (в якому знаходилося чотири особи), державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , рухаючись по автодорозі сполученням Київ-Чоп в напрямку міста Чоп, діючи спільно між собою, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, перед спеціалізованим постом «Нижні Ворота», який знаходиться на 717 кілометрі даної автодороги, проігнорували неодноразову вимогу працівників Управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області ДСР НП України, які проводили профілактичне відпрацювання Закарпатської області, щодо зупинки керованих ними автомобілів, а навпаки умисно здійснили спробу наїзду на працівників поліції, таким чином посягаючи на життя працівників поліції, які перебували в цей час на стаціонарному пості «Нижні Ворота» та виконували свої службові обов`язки. Вказані протиправні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_10 були своєчасно припиненні спецпідрозділом поліції КОРД та здійснено їхнє затримання, після чого було проведено огляд місця події та транспортних засобів.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 08.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Під час огляду місця події від 08.02.2020 року та в ході огляду автомобілів марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_3 , та марки «Toyota» модель «Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , в с. Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області, дозвіл на огляд яких надав ОСОБА_5 , вилучено:

1) предмет, схожий на вогнепальну зброю (автомат) із надписом «Зброяр Z15, серійний номер К кал. 223 REM», з набоями в кількості 10 шт. (відповідно до дозволу на право носіння та зберігання зареєстрований за ОСОБА_11 );

2) предмет, схожий на пістолет із надписом «ФОРД 12Р» № НОМЕР_4 з магазином, в якому знаходилося 11 патронів калібру 9 mm (відповідно до дозволу на право носіння та зберігання зареєстрований за ОСОБА_11 );

3) дозволи на зброю на ім`я ОСОБА_11 , серії № НОМЕР_5 , серії № НОМЕР_6 та посвідчення НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_11 ;

4) мобільний телефон марки «Айфон 6», сірого кольору, з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна»;

5) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 ;

6) металевий складний ніж, чорного кольору;

7) предмет, схожий на пістолет з надписом «АПС» 4,5 mm 13с 16066» разом з магазином без патронів;

8) мобільний телефон марки «Айфон» разом з сім-карткою, який належить ОСОБА_11 ;

9) мобільний телефон марки «Самсунг» разом з сім-картою, який належить ОСОБА_13 ;

10) газовий балончик «Кобра 1 Н»;

11) балаклава чорного кольору;

12) мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору, модель ТА-1032, без сім-карти;

13) один магазин з набоями в кількості 30 патронів калібру 223 REM;

14) один магазин із 12 патронами калібру 9 mm РА;

15) ніж без маркування;

16) посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_14 ;

17) мобільний телефон без маркування, чорного кольору, в робочому стані, з мобільною карткою оператора «ВФ Україна»;

18) два металеві складні ножі, чорного та зеленого кольорів;

19) матерчата балаклава чорного кольору;

20) автомобіль марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_3 ;

21) автомобіль марки «Toyota» модель «Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_10 .

Слідчий зазначає, що у даному випадку необхідно накласти арешт майна з метою збереження речових доказів, а також з метою подальшого забезпечення відшкодування завданої шкоди в результаті вчинення замаху на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і держави або військовослужбовця, у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку (у випадку заявлення цивільного позову). У іншому випадку, не застосування вказаних заходів може призвести до зникнення та навіть втрати слідів і самих автомобілів, предметів, як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на те, що вказані предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні, так як можуть містити на собі сліди злочину, і підлягають огляду та дослідженню експертним шляхом, з метою унеможливити знищити сліди, які могли зберегтися на вказаних предметах, слідчий вважає за необхідне накласти на них арешт.

З урахуванням викладеного слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали, просив клопотання задовольнити. Зауважив, що майно, яке належить арештувати, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Слідчий зазначає, що з автомобілем марки «Тойота» необхідно буде провести трасологічне дослідження, оскільки останнім було допущено зіткнення із службовим автомобілем працівників КОРД, з іншим майном, зокрема вилученою зброєю, необхідно буде провести балістичну експертиза, а з вилученими ножами експертизу холодної зброї.

Слідчий подав слідчому судді рапорт, згідно з яким доповів, що ним у кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке внесені до ЄРДР від 08.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 348 КК України, 11.02.2020 року було направлено повідомлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , який являється власником автомобіля «Тойота Лендкрузер 200», д.н.з. НОМЕР_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який є власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , про те, що 12.02.2020 року, об 11 год. 00 хв., в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відбудеться розгляд клопотання щодо накладення арешту на вищевказані транспортні засоби.

Власник майна, як повідомлено слідчим у вищезазначеному рапорті, ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що є власником автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується його сім`я. У разі задоволення слідчим суддею внесеного клопотання про арешт майна просить передати йому даний автомобіль на відповідальне зберігання, зазначивши, що готовий надати транспортний засіб для експертного дослідження у будь-який момент.

Представники володільця майна адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечили проти клопотання про арешт майна, вважаючи таке необґрунтованим, та просили відмовити у його задоволенні. Також адвокати наголосили, що подане клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, а відтак просили повернути його для усунення недоліків. Адвокат ОСОБА_7 зазначив, що у клопотанні не зазначено підстави та мети і відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту, а майно, на яке слідчий просить накласти арешт, по суті немає статусу речового доказу, не підлягає спеціальній конфіскації, виходячи з правової кваліфікації кримінального правопорушення, та не може бути предметом цивільного позову, при цьому відсутні документи, що підтверджують право власності на майно. Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні наголосила на тому, що звертаючись з даним клопотанням слідчим не визначено вид позбавлення за відповідним заходом забезпечення, а саме відчуження, розпорядження чи користування майном, вилучене майно не має доказової бази та виходячи з обставин, викладених у клопотанні, не може бути знаряддям вчинення злочину. Крім того, адвокат ОСОБА_6 зазначила, що у даному випадку спеціальна конфіскація не може бути застосована як вид покарання, а все майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не належить підзахисному, а є власністю інших осіб.

Володілець майна ОСОБА_5 у судовому засідання підтримав позицію своїх представників та просив передати транспортні засоби на відповідальне зберігання.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, згідно з доданим до клопотання витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000033, сформованим станом на 09.02.2020 року, органом досудового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області розпочато розслідування кримінального провадження, відомості про яке 08.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за правовою кваліфікацією за ст. 348 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 08.02.2020 року, під час проведення огляду місця події начальником ВРОТЗ СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_16 на автомобільній дорозі Київ-Чоп, 717 км, перед спеціалізованим постом «Нижні Ворота», та огляду автомобілів марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_3 , та марки «Toyota» модель «Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 (згідно з копією протоколу огляду місця події від 08.02.2020 року огляд розпочато о 22.30 год. та закінчено о 00.50 год.), виявлено та вилучено: предмет, схожий на вогнепальну зброю (автомат) із надписом «Зброяр Z15, серійний номер НОМЕР_11 », з набоями в кількості 10 шт. (відповідно до дозволу на право носіння та зберігання зареєстрований за ОСОБА_11 ); предмет, схожий на пістолет із надписом «ФОРД 12Р» № НОМЕР_4 з магазином, в якому знаходилося 11 патронів калібру 9 mm (відповідно до дозволу на право носіння та зберігання зареєстрований за ОСОБА_11 ); дозволи на зброю на ім`я ОСОБА_11 , серії № НОМЕР_5 , серії № НОМЕР_6 та посвідчення НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_11 ; мобільний телефон марки «Айфон 6», сірого кольору, з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_12 ; металевий складний ніж, чорного кольору; предмет, схожий на пістолет з надписом «АПС» 4,5 mm 13с 16066» разом з магазином без патронів; мобільний телефон марки «Айфон» разом з сім-карткою, який належить ОСОБА_11 ; мобільний телефон марки «Самсунг» разом з сім-картою, який належить ОСОБА_13 ; газовий балончик «Кобра 1 Н»; балаклава чорного кольору; мобільний телефон «Нокіа», чорного кольору, модель ТА-1032, без сім-карти; один магазин з набоями в кількості 30 патронів калібру 223 REM; один магазин із 12 патронами калібру 9 mm РА; ніж без маркування; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_14 ; мобільний телефон без маркування, чорного кольору, в робочому стані, з мобільною карткою оператора «ВФ Україна»; два металеві складні ножі, чорного та зеленого кольорів; матерчата балаклава чорного кольору; автомобіль марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Toyota» модель «Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_10 .

Постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 09.02.2020 року вищевказані предмети і речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000033.

При цьому слідчий суддя наголошує на тому, що приймаючи дану постанову про визнання предмету речовим доказом, як слідує з її змісту, слідчий зазначив, що вищевказані банкноти мають значення речового доказу, що є незрозумілим, виходячи з обставини кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий вказує, що метою арешту майна, зазначеного в клопотанні, є збереження речових доказів та подальше забезпечення відшкодування завданої шкоди в результаті вчинення злочину у випадку заявлення цивільного позову.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати, серед іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням арештувати майно, оскільки згідно зі статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вищезазначених вимог закону слідчий при зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна не дотримався, а саме усупереч імперативним вимогам п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним та третіми особами таким майном.

Слідчим у клопотанні не наведено відповідного обґрунтування щодо можливості використання майна, що належить арештувати, як доказу в кримінальному провадженні № 0000033, у рамках якого проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України (посягання на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця), а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з диспозиції ст. 348 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування, клопотання слідчого не містить відповідного обґрунтування необхідності арешту майна у рамках даного кримінального провадження.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для власника і третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст. ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим не конкретизовано та клопотання не містить виклад обставин на підтвердження того, що майно, яке за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вищевказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, із тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, та посилання на ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Крім того, клопотання слідчого не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, а також конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном, які відомості про їх відношення до кримінального провадження, що розслідується, що ставить під сумнів доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно. Оскільки на час внесення клопотання про накладення арешту на майно (транспортні засоби) згідно із змістом клопотанням слідчого жодна особа у даному кримінальному провадженні не набула статусу підозрюваного або обвинуваченого і в ньому відсутні особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, то арешт не може бути накладений з метою забезпечення цивільного позову, як то зазначив слідчий у клопотанні, а відповідного цивільного позову, з метою забезпечення відшкодування якого просить накласти арешт слідчий, до клопотання не долучено.

Також слід зазначити, що у клопотанні слідчого не вказано фактичних власників зазначеного рухомого майна станом на час внесення клопотання та не зазначено документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

В прохальній частині клопотання про накладення арешту на майно слідчий не зазначив, який саме спосіб обтяження майна слідчий суддя має вибрати для забезпечення досягнення мети арешту майна, зокрема, заборона чи обмеження користування або розпорядження майном.

З цього приводу слідчий суддя звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Разом із тим, даних про необхідність проведення експертиз, про що вказував слідчий у судовому засіданні, у клопотанні не зазначено, а також таких у матеріалах провадження, які додано до клопотання, немає, що у свою чергу також ставить під сумнів доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
Водночас до клопотання про арешт майна додано копії документів, які належним чином не засвідчені, що позбавляє слідчого суддю можливості пересвідчитися в ідентичності цих документів, в той час, як інформація, що в них міститься, має суттєве значення під час розгляду клопотання цієї категорії та може істотно вплинути на висновки слідчого судді.

Оскільки встановлено, що погоджене прокурором клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, слідчий суддя вважає не можливим розглянути його, як про це просить в клопотанні слідчий.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням викладених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до наведених вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, який його погодив, а для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання разом з копією даної ухвали прокурором.

У судовому засіданні 12.02.2020 року слідчий суддя у відповідності до ч. 2 ст. 376 КПК України обмежився складенням і оголошенням резолютивної частини ухвали, повний текст якої складено 13.02.2020 року. Відтак, встановлений строк в сімдесят дві години для усунення недоліків у даному випадку слід рахувати з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Керуючись ст. ст. 170-172, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000033, відомості про яке 08.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України повернути прокурору відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 для усунення недоліків.

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 13 лютого 2020 року о 16 год. 45 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1