ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №616/141/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/411/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України

06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Печенізького районного суду Харківської області від 10.07.2019 відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червона Хвиля Великобурлуцького району Харківської області, громадянин України, з повною середньою освітою, розлучений, не працюючий, зареєстрований та фактично проживаючий до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 19.03.2019 Великобурлуцьким районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт,
засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 7(семи) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, та з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, до призначеного за вказаним вироком покарання повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19.03.2019 та остаточно призначено покарання - 7(сім) років 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі.
Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, 22.03.2019 з 14год. 00хв. ОСОБА_8 , на протязі дня перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де разом розпивали спиртні напої.
23.03.2019, близько 02год. 00хв., між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, в прихожій кімнаті будинку ОСОБА_9 виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 , який в цей час сидів на стільці, та наніс йому один удар алюмінієвою палицею. Після цього ОСОБА_8 підвівся зі стільця, вихопив з рук ОСОБА_9 вищевказану палицю, та тримаючи її в своїй правій руці, діючи навмисно, маючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_9 два удари вищевказаною палицею в область лоба. Після чого ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел , направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнув ОСОБА_9 долонями рук в область грудної клітки, внаслідок чого останній впав на підлогу та вдарився потилицею об металеву газову форсунку.
23.03.2019 близько 04год. 30хв. ОСОБА_9 було госпіталізовано швидкою медичною допомогою до КЗОЗ « Великобурлуцька ЦРЛ», де цього ж дня близько 11год. 30хв. від отриманих тілесних ушкоджень останній помер.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12/17/18/-ВБт/19 від 18.05.2019 у ОСОБА_9 встановлено: закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця в лівій навколоочній області; синця в правій навколоочній області; садна в області носу, забійної рани на тлі крововиливу в області чола; забійної рани в правій скроневій ділянці голови; забійної рани в скронево- потиличній області голови; крововилив м`яких покровів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні на лобі, в правій скронево- тім`яно потиличній області; крововиливу під тверду мозкову оболонку по базілярній поверхні головного мозку, в області моста, довгастого мозку, мозочка (близько 100мл. рідкої темно-червоного кольору крові і близько 50гр. рихлих темно- червоного кольору згортків крові); крововиливу під м`які мозкові оболонки по базілярній поверхні в області зорових нервів, гіпофізу, моста, довгастого мозку, мигдалин мозочка, піднімаючись догори з переходом на конвексітальні поверхні скроневих часток; крововиливу на верхній стінці лівої орбіти, яка привела до набряку набряканню головного мозку з дислокацією стовбурних структур о великий потиличний отвір, що й з`явилося безпосередньою причиною його смерті.
Вищевказана закрита черепно-мозкова травма утворилася від механічної дії тупого твердого предмета (предметів) незадовго до настання смерті. Індивідуальні особливості предметів, що травмували в місцях пошкоджень не відобразились, тому судити про конкретне знаряддя травми не представляється можливим.
Також при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 встановлені наступні ушкодження: садно в області 4 ребра, садно на лівому передпліччі по локтьовій поверхні в верхній тритині. Вищевказані садна, утворились від дії тупого предмета (предметів) по механізму тертя і могли бути отримані за 2-4 доби до настання смерті.
Встановлені при судово- медичній експертизі трупа ОСОБА_9 крапкова рана на тлі синця в області лівого ліктьового згину утворилася від дії гострого предмета, що володіє колючими властивостями та супроводжувалось крововиливом і діфузійним просочуванням м`яких тканин, яким могла бути й ін`єкційна голка (голки) при наданні медичної допомоги (внутрішньовенна ін`єкція), та була отримана безпосередньо перед настанням смерті.
Виходячи з характеру і об`єму дана травма не виключено, що могла утворитися при падінні з положення стоячи на ногах (з висоти власного росту) на тверду поверхню (при контакті об металеву конструкцію «газову форсунку надану для дослідження») при падінні з доданням тілу прискорення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням судом закону, який не підлягає застосуванню та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Мотивуючи скаргу вказав, що вирок є незаконним та необґрунтованим, суд не дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, належним чином не переконався у тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст обвинувачення, фактично не роз`яснив ОСОБА_10 зміст обвинувачення та його юридичну кваліфікацію. З вироку суду вбачається, що ОСОБА_10 невірно розуміє зміст обвинувачення. Звертає увагу, що з показань обвинуваченого та судово-медичної експертизи вбачається інший механізм отримання тілесних ушкоджень, ніж передбачається інкримінованим діянням, адже причиною смерті стала травма в потиличній області голови, яка, ймовірно, була отримана потерпілим від удару при падінні з положення стоячи на ногах об металеву конструкцію «газову форсунку». Таким чином, прокурор вважає, що по справі не вбачається умислу обвинуваченого саме на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що обумовлює можливу необхідність кваліфікації його дій за ст.119 або ст.128 КК України. На переконання апелянта, за таких обставин кримінальне провадження не могло бути розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а отримані докази підлягали повному дослідженню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу; захисника, яка поклалася на розсуд суду, а згодом, з урахуванням позиції обвинуваченого, не заперечувала проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
При цьому, згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
Оскаржуваним вироком обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, його дії кваліфіковані як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
При цьому, зі змісту вироку вбачається, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив дане правопорушення при викладених вище обставинах.
Разом з тим, з обвинувачення, що визнано судом доведеним слідує, що під час сварки ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 , який в цей час сидів на стільці, та наніс йому один удар алюмінієвою палицею. Після цього ОСОБА_8 підвівся зі стільця, вихопив з рук ОСОБА_9 вищевказану палицю, та тримаючи її в своїй правій руці, діючи навмисно, маючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_9 два удари вищевказаною палицею в область лоба. Після чого ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел , направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнув ОСОБА_9 долонями рук в область грудної клітки, внаслідок чого останній впав на підлогу та вдарився потилицею об металеву газову форсунку. ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 11год. 30хв. від отриманих тілесних ушкоджень останній помер в лікарні.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12/17/18/-ВБт/19 від 18.05.2019 безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 став крововилив на верхній стінці лівої орбіти, який призвів до набряку набряканню головного мозку з дислокацією стовбурних структур у великій потиличний отвір. Виходячи з характеру і об`єму дана травма не виключено, що могла утворитися при падінні з положення стоячи на ногах (з висоти власного росту) на тверду поверхню (при контакті об металеву конструкцію «газову форсунку надану для дослідження») при падінні з доданням тілу прискорення.
Колегія суддів дійшла переконання, що вказані обставини викликають обґрунтований сумнів у наявності умислу у ОСОБА_8 на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не підтверджують наявність складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України й матеріали справи, зокрема показання обвинуваченого в суді.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто за правилами ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження.
При цьому, суд має право розглянути кримінальне провадження в такому порядку лише у разі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження та ніхто не оспорює обставини кримінального провадження.
Згідно ч.4 ст.349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.
Водночас, згідно зі звукозаписом судового засідання від 10.07.2019 обвинувачений заявив, що бажає надати суду показання, проте, судом таке його право забезпечено не було, можливість надання вільних показань ОСОБА_8 не надана, у вироку суду не зазначені показання обвинуваченого з приводу пред`явленого обвинувачення.
У зв`язку з наведеним та враховуючи, що при розгляді кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України, єдиним доказом вини обвинуваченого є його показання, які фактично надані не були та у вироку суду не містяться, у суду не було законних підстав для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину.
Також, колегія суддів зазначає, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 по справі № 756/5578/15-к, навіть у випадку визнання обвинуваченим обставин, викладених в обвинуваченні, суд зобов`язаний перевірити правильність юридичної кваліфікації дій особи, а учасники розгляду можуть оскаржити рішення суду з підстав неправильної кваліфікації діяння.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи та постановленні вироку було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі прав обвинувачених на захист, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України вирок підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 10, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду необхідно вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, у зв`язку з необхідністю скасування вироку, яким обвинуваченому було продовжено запобіжний захід тримання під вартою, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження цього запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 .
Вивченням матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має повну середню освіту, розлучений, не працює, раніше судимий 19.03.2019 Великобурлуцьким районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкцією статті обвинувачення, дані про особу ОСОБА_8 , колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Печенізького районного суду Харківської області від 10.07.2019 відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
З метою забезпечення кримінального провадження, продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 06.04.2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді