ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/3984/1 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2076/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
Іменем України
13 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.02.2020 щодо ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_9 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.04.2020.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі. ОСОБА_9 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не надано.
В апеляційній скарзі обвинувачений проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити міру запобіжного заходу на більш м`яку, а саме домашній арешт. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що суд вказує про відсутність в нього соціальних зв`язків і він може переховуватись від правосуддя, проте, до моменту взяття його під варту протягом двох місяців він з`являвся до районного відділу поліції по першому ж виклику, нікуди не переховувався і ні на кого не впливав. ОСОБА_9 вважає, що після його відмови взяти на себе чужу провину прокурор вирішив взяти його під варту. Крім того, в рішенні суду першої інстанції перелічуються судимості обвинуваченого і прокурор в кожному судовому засіданні про це йому нагадує, хоча обвинувачений вважає за досягнення не перебування під вартою з 2012 року, коли він останній раз звільнився, по 2019 рік. ОСОБА_9 вказує на те, що останні 7 років 6 місяців проживав у Дергачівському районі Харківської області із своєю цивільною дружиною і у випадку зміни запобіжного заходу, зобов`язується з`являтися до суду у призначений час.

Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційні скарги, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.10-11), прокурор ОСОБА_10 у кримінальному провадженні подала клопотання про продовження строку тримання під вартою, яке підтримала прокурор ОСОБА_6 , в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання і просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (т.1 а.с.14-16).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років і продовжив цей строк до 06.04.2020.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що до цього провадження ОСОБА_9 будучі раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став і знову скоїв умисний корисливий злочин проти власності, тож аргументи сторони обвинувачення щодо мети зазначеної у ст.177 КПК України повністю підтверджуються дослідженими доказами.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.03.2020 цьому ж обвинуваченому у іншому провадженні також продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.05.2020 року.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.02.2020 щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді