УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2018 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добре Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 20 березня 2017 року Чертановським районним судом м.Москви за п «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до дванадцяти років позбавлення волі,
-якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2018 року скасувати.

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чертановського районного суду м. Москви Російської Федерації відносно засудженого громадянина України ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання засудженого за даним вироком на території України направити для розгляду в суд першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Чертановського районного суду м. Москви від 20 березня 2017 року стосовно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України задоволено.

Приведено у відповідність із законодавством України вирок Чертановського районного суду м. Москви від 20 березня 2017 року відносно громадянина України ОСОБА_6 , засудженого за п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації на дванадцять років позбавлення волі.

Визначено ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.307 КК України на десять років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 відповідно до вироку суду, при приведенні його у відповідність із законодавством України, обраховано з 18 лютого 2016 року.

Копію ухвали направлено до Міністерства юстиції України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду є незаконною, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що дії ОСОБА_6 невірно були кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст. 307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів, який вчинено за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах. Його дії необхідно було кваліфікувати за ч.3 ст.307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів, який вчинено за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Стверджує, що участь захисника згідно ч.1 ст.52 КПК України є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Оскільки, судове провадження здійснено за відсутності захисника, то судове рішення підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не вмотивованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вказує, що ухвала суду повністю відповідає нормам кримінального процесуального законодавства та вимогам Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб (далі Конвенція).

Пунктами «а», «d» ст.11 Конвенції встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, то і кваліфікація його дій Березнегуватським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.307 КК України є правильною.

Крім того, на момент розгляду судом клопотання Міністерства Юстиції України про приведення вироку Чертановського районного суду м. Москви у відповідність із законодавством України у засудженого ОСОБА_6 адвокат був відсутній. В даному випадку обов`язкова участь захисника не передбачена.

Прокурор стверджує, що засуджений про умови приведення вироку у відповідність із діючим законодавством України ознайомлений, що підтверджується його заявою та поясненнями.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації відносно засудженого громадянина України ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання засудженим на території України.

В обґрунтування клопотання Міністерство юстиції України зазначає, що наказом Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну громадянина України ОСОБА_6 , засудженого за вироком Чертановського районного суду м.Москви від 20 березня 2017 року. за п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації на 12 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму.

ОСОБА_6 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Ярославській області». Останнє відоме місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2018 року клопотання Міністерства юстиції України - задоволено.

Вирок Чертановського районного суду м.Москви від 20 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації та засуджено на дванадцяти років позбавлення волі з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму, приведено у відповідність із законодавством України.

Визначено, що громадянин України ОСОБА_6 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за скоєний злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає ухвалу суду законною, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.l ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території У країни у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Пунктами а), d) статті 11 цієї Конвенції зазначено, що замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим аніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, аніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
При цьому суд, як це визначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації (незаконний збут наркотичного засобу, групою осіб за попередньою змовою, у великих розмірах), що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Кримінальним законом України відповідальність за незаконний збут наркотичного засобу, групою осіб за попередньою змовою, у великих розмірах передбачена ч.2 ст.307 КК України, максимальний строк покарання вказаною нормою закону передбачено 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Тому рішення суду першої інстанції про те, що громадянин України ОСОБА_6 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за скоєний злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, у виді позбавлення волі строком на 10 років відповідає нормам національного та міжнародного законодавства.
За такого, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно визначено частину статті закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України ОСОБА_6 , і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави є неприйнятними, оскільки вони суперечать положенням національного та міжнародного законодавства.
Також є безпідставними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції права на захист засудженого в зв`язку з розглядом клопотання Міністерства Юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України за відсутності захисника. Оскільки, відповідно до положень ч.2 ст. 603 КПК України розгляд судом питання про виконання вироку іноземної держави не передбачає обов`язкової участі захисника. Зазначеною нормою закону визначено, що про дату судового засідання повідомляють особі, щодо якої ухвалено вирок, якщо вона перебуває на території України. Така особа має право користуватись правовою допомогою захисника. Разом з тим, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 під час розгляду клопотання на території України не перебував, будь яких даних про те, що ОСОБА_6 чи його родичами був залучений захисник для захисти прав засудженого матеріали справи не містять. За такого, суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень національного законодавства, розглянув клопотання Міністерства Юстиції України без участі захисника.

Засуджений про умови приведення вироку у відповідність із діючим законодавством України ознайомлений, що підтверджується його заявою та поясненнями.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до положень ч.5 ст. 421 КПК України ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. Тоді як з тексту апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , яка зазначає що вона діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , вбачається, що апелянт фактично ставить питання про погіршення становища засудженого, оскільки зазначає в апеляційній скарзі про необхідність визначення засудженому частини статті закону України про кримінальну відповідальність за більш тяжким злочином ніж той, за яким ОСОБА_6 було засудженого за вироком Чертановського районного суду м. Москви від 20 березня 2017 року.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст 376, 404, 405, 407, 419, 532, 603, 610 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді