Ухвала
Іменем України

19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 392/325/18
провадження № 51-6410ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року,

встановив:
Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2019 року засуджено

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23 січня 2017 року вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільненого 23 жовтня 2017 року згідно Закону України «Про амністію»,
- за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

9 років;

- за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин.
На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Як встановив суд, ОСОБА_4 16 січня 2018 року о 01.00 год, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння руками, ногами, дерев`яним стільцем та обухом сокири умисно завдав численних ударів ОСОБА_5 у голову та тулуб, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_5 помер на місці події.
Крім того, 16 січня 2018 року о 01.00 год, ОСОБА_4 , у стані алкогольного сп`яніння, за цією ж адресою, завдав один удар рукою у голову ОСОБА_6 , яка намагалась припинити злочинні дії ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 , чим спричинив їй легке тілесне ушкодження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року

вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2019 року залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог, засуджений посилається на обставини, що пом`якшують покарання, вказує, що суди при призначенні покарання не взяли до уваги всі обставини, що його характеризують. Крім того, на думку засудженого ОСОБА_4 , суди безпідставно відмовили у повторному допиті свідка ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_6 , а також у проведенні додаткової судово-медичної експертизи.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 про безпідставне відхилення клопотань сторони захисту щодо призначення додаткової судово-медичної експертизи та повторний допит свідка ОСОБА_7 і потерпілої ОСОБА_6 стосуються неповноти судового розгляду та не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а відповідно до вимог ст. 409 КПК є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначені доводи засудженого перевірив та прийшов до висновку про їх необґрунтованість.

Твердження засудженого ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, на думку колегії суддів, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржених судових рішень.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як вбачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції, з чим погодився й суд апеляційної інстанції, дотримався вимог зазначеного закону.
Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК, є злочинами невеликої тяжкості та тяжким, дані про особу винного, який ніде не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків для себе не зробив. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК, судом не встановлено.

За обставини, які обтяжують покарання, у відповідності зі ст. 67 КК, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, погоджуючись з призначеним судом першої інстанції покаранням, врахував вищевказані обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, воно за своїм видом і розміром є співмірним вчиненому, необхідним та достатнім для виправлення

ОСОБА_4 і запобіганню вчиненню нових злочинів, та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК, з чим погоджується й суд касаційної інстанції.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 дотримався вимог кримінального процесуального закону, ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, про що йдеться в касаційній скарзі засудженого, колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду

від 11 вересня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3