Справа № 739/2048/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/378/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою місцевого суду обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні за № 0000313 від 13 жовтня 2019 року за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 187 КК України, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжено на 60 діб, тобто з 13 березня 2020 року до 19 години 30 хвилин 12 травня 2020 року.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та не перестали існувати, обставини, що враховувалися при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися. З урахуванням висунутого обвинувачення, даних про особу та наявності ризиків, суд прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження неповнолітньому ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати. Зазначає, що в порушення ч. 3 ст. 331 КПК України суд не навів в ухвалі, які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують станом на нас розгляду кримінального провадження в суді, які обставини свідчать про існування ризиків і якими доказами вони підтверджуються, які обставини свідчать про неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, а саме, домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, і якими доказами вони підтверджуються.

На адресу апеляційного суду надійшли заяви від обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_5 , та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про проведення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 392 КПК України не передбачає оскарження та апеляційного перегляду судових рішень, не передбачених цим КПК, в тому числі рішення суду про продовження обвинуваченому строку тримання його під вартою під час судового розгляду справи. Проте, враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, дана апеляційна скарга була прийнята і допущена до судового розгляду. Розглянувши дану скаргу по суті, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення. Таке рішення ґрунтується наступним.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 14 січня 2020 року до 19 год. 30 хв. 13 березня 2020 року.(а.п. 104,105).

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати, а саме, відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, відсутність постійної роботи, навчання, те, що ОСОБА_6 раніше судимий, під час іспитового терміну вчинив ряд злочинів, може чинити тиск на потерпілих та свідків, наявна висока ймовірність вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, суд врахував категорію інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, те, що в суді відносно ОСОБА_6 розглянуто кримінальне провадження у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, наявність ризиків, які є дійсними та триваючими, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом дискреційними повноваженнями, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність продовження неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в межах наданих йому дискреційних повноважень прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування до обвинуваченого домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду не наведено, а також жодних обґрунтованих доводів щодо можливості в даному випадку застосувати саме домашній арешт, і це цілком буде гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, вказано не було, як не було обґрунтовано і в судовому засіданні апеляційного суду. Будь-яких процесуальних порушень при розгляді судом клопотання також встановлено не було.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2020 року, якою було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 години 30 хвилин 12 травня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4