Справа № 496/2787/18
Провадження № 1-кп/496/75/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

-у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2017 року, о 09 год. 30 хв., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом з прилеглої території, яка призначена для стоянки транспортних засобів, що розташована напроти будівлі Біляївської районної державної адміністрації за адресою: проспект Незалежності, №11, м. Біляївка Одеської області, перетнувши проїзну частину проспекту Незалежності, в порушення Правил дорожнього руху України, застосувавши неправильні методи управління, не переконавшись, що виїзд буде безпечним та не створить небезпеку для інших учасників руху, в тому числі пішоходів, не виявила на тротуарі прилеглої до вказаної будівлі території пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку по тротуару, не зупинила транспортний засіб, при цьому не надавши перевагу в русі пішоходу, в результаті чого допустила виїзд керованого нею автомобіля на тротуар, де скоїла наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 6, 7, 8, 9-го ребер справа, забій нижньої частки правої голені, забій правої половини живота, які згідно висновку судово-медичної експертизи №85 від 26.03.2018 року спричини тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день) та згідно з п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_5 , Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
п.п. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- п. 10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає»;
- п. 10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».
Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного злочину, визнала. При цьому пояснила, що вона, керуючи автомобілем марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,рухаючись заднім ходом переплутала педалі гальма та газу, внаслідок чого виїхала на тротуар, де здійснила наїзд на пішохода. У скоєному кається та просила застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона є матір`ю двох неповнолітніх дітей. Просила не позбавляти її права керування транспортним засобом, оскільки доньок необхідно возити до дитячого садку, школи, в лікарню. Цивільний позов прокурора в інтересах КУ «Біляївська центральна районна лікарня» на суму 8878,80 грн. відшкодовано нею в повному обсязі.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 17070 грн. та моральної шкоди у розмірі 33000 грн. визнала частково: матеріальні збитки на суму 1936 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., в іншій частині не визнала.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила застосувати до обвинуваченої максимальну міру покарання з позбавленням права керування транспортними засобами.

Представник потерпілої до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив цивільний позов у справі задовольнити в повному обсязі та покласти на обвинувачену витрати, понесені потерпілою, а справу розглянути з урахуванням позиції, висловленої ним у письмових дебатах, в яких він просив стягнути з обвинуваченої витрати на лікування і оздоровлення потерпілої у розмірі 17070 грн., витрати на придбання слухового апарату у розмірі 12000 грн., витрати на придбання відновлювального лікування у спеціалізованому санаторії у розмірі 16240 грн., матеріальну шкоду у розмірі 33000 грн. та процесуальні витрати у розмірі 30000 грн. Обґрунтовуючи стягнення вказаних сум з обвинуваченої зазначає, що потерпіла проходила лікування у лікарні, зазнала душевних страждань, а стан її здоров`я погіршився.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченої в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає ОСОБА_5 винною у скоєнні вказаного злочину і її дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачена раніше не судима, вчинила необережний злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, на час вчинення злочину мала на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

В досудовій доповіді Біляївський міськрайонний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення або обмеження волі. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: робота над усвідомленням своїх дій.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, просила пробачення у потерпілої, щиро розкаялась, висновок органу пробації про можливе виправлення обвинуваченої без позбавлення волі, а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Оскільки обвинувачена під час вчинення злочину не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, і як вона пояснила на той час не маючи великого досвіду керування транспортним засобом, переплутавши педалі гальма та газу скоїла наїзд на потерпілу, а тому суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно положень ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Положення ст. 85 КК України регламентує, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочин вчинений обвинуваченою є злочином невеликої тяжкості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_5 на час вчинення злочину була матір`ю двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час винесення вироку одна дитина досягла повноліття.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 скоїла необережний злочин невеликої тяжкості та дала свою згоду суду на застосування амністії щодо неї в письмовій формі, а тому суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» за вироком суду.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільний позов, заявлений прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь КЗ «Біляївська центральна районна лікарня» витрат за перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 у розмірі 8878,80 грн., ухвалою суду від 20.02.2019 року було залишено без розгляду за заявою прокурора, у зв`язку з його добровільним відшкодуванням обвинуваченою.

Судом при вирішенні питання, щодо позовної заяви потерпілої ОСОБА_7 до уваги беруться положення ст. 81 ЦПК України відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

З урахуванням наданих потерпілою ОСОБА_7 доказів по справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 2036 грн. 74 коп., які підтверджуються відповідними фіскальними чеками та квитанціями (а.с. 22 - 24).

В решті позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки потерпілою (позивачкою) не доведено її понесення.

Посилання представника потерпілого в судових дебатах про стягнення з обвинуваченої витрат на лікування і оздоровлення у розмірі 17070 грн., витрати на придбання слухового апарату у розмірі 12000 грн., витрати на придбання відновлювального лікування у спеціалізованому санаторії у розмірі 16240 грн., не є позовними вимогами, не містяться в позовній заяві поданій до суду (а.с. 16-19), а тому не можуть бути враховані судом при вирішенні цивільного позову.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Вирішуючи питання щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди у розмірі 33000 гривень на користь потерпілої, суд приходить до висновку, що противоправними діями обвинуваченої безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілій, які виразилися в тому, що вона відчувала фізичний біль внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, зазнала емоційних та душевних страждань. При цьому, на думку суду, позовні вимоги є завищеними та суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, характер, обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, вважає можливим стягнути моральну шкоду з обвинуваченої у розмірі 5000 гривень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Ч. 1 ст. 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а ч. 2 вказаної статті передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять.
Представником потерпілої надані докази, квитанції пов`язані з його прибуттям його до судового засідання з м. Києва до м. Одеси та у зворотному напрямку на суму 583 грн. 64 коп., 532 грн. 47 коп., 830 грн., 830 грн., 604 грн. 79 коп., 663 грн. 66 коп., а всього на суму 4044 грн. 56 коп., а тому вказані витрати необхідно стягнути з обвинуваченої. (а.с. 160, 161, 162, 163, 164, 166).
Представником потерпілої надано також витрати пов`язані з його найманням житла у період з 19.02 по 21.02.2019 року на суму 802 грн. (а.с. 158), про те вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченої частково на суму 401 грн., оскільки представник потерпілої проживав лише один день, що підтверджується проїзними квитками (а.с. 163), відповідно до яких він прибув з Києва до м. Одеси 19.02.2019 року, а вибув з Одеси до м. Києва 20.02.2019 року.
З наданих представником потерпілої договору про надання правової допомоги, додаткової угоди про надання правової допомоги від 02.11.2018 року та квитанції № 0.0..1 від 11.06.2019 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 сплатила на користь адвоката ОСОБА_10 вартість послуг з надання правової (правничої) допомоги (гонорар адвоката) у розмірі 20000 грн.

Про те суд вважає, що вказані витрати не підлягають задоволенню оскільки наданий акт надання послуг з правової (правничої) допомоги у справі №496/2787/18-к містить лише найменування послуг адвоката, кількість одиниць/годин та результат або підтвердження виконання, але не вказано вартість кожної окремої послуги, вартість години роботи адвоката, що позбавляє суд можливості здійснити перевірку вартості фактично виконаних представником робіт, а тому в цій частині вимог слід відмовити.

По справі понесені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі на суму 3218 грн. 40 коп., а тому вказані витрати необхідно стягнути з обвинуваченої на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 120, 121, 124, 369, 370, 371, 374 КПК України, ст. ст. 65, 66, ч. 1 ст. 286 КК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31 березня 2003 року на користь держави витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 3218 грн. 40 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31 березня 2003 року на користь ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області матеріальну шкоду у розмірі 2036 грн. 74 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а всього 7036 грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31 березня 2003 року на користь ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області процесуальні витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 4445 грн. 56 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат відмовити.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Mazda CX-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1