КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

05 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , знятого з реєстрації,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 209 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 11 березня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області призначив у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000687 від 11.05.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , комісійну судово-медичну експертизу обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Цією ж ухвалою, суд продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 09 травня 2020 року, з їх утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, суд першої інстанції зазначив про те, що в ході розгляду клопотання, прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , які не мають постійного джерела доходу, обґрунтовано підозрюються у вчиненні декількох особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, за які вони зможуть бути засудженими до позбавлення волі до 15 років, або довічного позбавлення волі, останні у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм злочинів, з метою уникнути покарання за вчинені злочини можуть: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інший злочин.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно їх підзахисних та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що ухвала суду постановлена з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства, є такою, що порушує принципи презумпції невинуватості, є незаконною і такою, що порушує всі норми міжнародного права та норми КПК України.

Зокрема, як зазначає апелянт, вирішуючи таке складене та відповідальне питання, як продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та інших, суд підійшов до цього питання поверхнево, не навівши в своєму рішенні жодних обґрунтованих підстав.

Як вказує апелянт, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, суд не звернув увагу на той факт, що клопотання не підтверджено жодним доказом щодо обґрунтованості обвинувачення, не звернув уваги на відсутність жодного доказу щодо обґрунтування клопотання прокурором.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що визначаючи підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , прокурор в своєму клопотанні всупереч вимог ст. 62 Конституції України, фактично визначає без обвинувального вироку вину підозрюваного та вказує в клопотанні, що вину ОСОБА_5 встановлено, фактично наполягаючи на його вині без вироку суду.

З урахуванням наведеного, як вважає апелянт, можливо прийти до висновку, що висновки суду, викладені в ухвалі, що оскаржується, не підтверджуються жодними доказами, дослідженими під час розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2020 є необґрунтованою, не вмотивованою, постановленою з суттєвими порушеннями норм кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні обставинам.

Зокрема, як вказує апелянт, прокурором було подано три клопотання щодо продовження строку тримання під вартою окремо щодо кожного з обвинувачених, проте суд, в порушення ст. 178 КПК України, не врахував ознаки індивідуального характеру осіб обвинувачених та в судовому рішенні, по суті, автоматично (формально) продовжив найсуворіший захід забезпечення кримінального провадження, зазначивши обвинувачених в одному абзаці, через кому.

На думку апелянта, таке рішення суду суперечить позиції ВССУ викладеній в узагальненнях «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».

Крім того, як звертає увагу апелянт, суд у своєму рішенні зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою тісно пов`язано з клопотанням про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , а тому, виходячи з вимог ст. 331 КПК України, їх потрібно розглядати в одному провадженні. Проте, як вважає апелянт, такі дії суперечать позиції ВССУ, яка викладена в п.п. 14, 15 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 2014 року.

Також апелянт вказує на те, що клопотання прокурора не містило викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Крім того, до вказаного клопотання, в порушення вимог ст.ст. 199, 184, 23 КПК України, не було додано матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як зазначає апелянт, в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, взагалі не вказано результату розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, що свідчить про те, що вказане клопотання не обговорювалось в нарадчій кімнаті, і рішення по ньому по суті не прийнято, що є істотним порушенням права підзахисного на захист та доступ до правосуддя.

Окрім цього, апелянт просить звернути увагу на те, що обставини, на які посилається суд, про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не підтверджуються доказами та будь-якими посиланнями на матеріали, які б підтверджували такі, а прокурор взагалі жодним чином не доводив обставин на підтвердження наявності ризиків, а лише формально звернувся із клопотанням, як робить це кожного разу, коли постає питання про продовження тримання під вартою, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 тримається під вартою на підставі припущень, що є порушенням ст. 5 Конвенції.

Як вважає захисник, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на більш м`який, буде сприяти здійсненню справедливого і відкритого розгляду у продовж розумного строку, оскільки буде відновлено справедливий баланс інтересів учасників кримінального провадження та втілено принцип презумпції невинуватості, визначений ст. 62 Конституції України.

Окремої уваги, на думку апелянта, заслуговує факт невиконання судом вимог ч. 3 ст. 183 КПК, щодо визначення розміру застави, оскільки наявність у суду підстав не використовувати право не визначати розмір застави, не позбавляє суд обов`язку зазначити про це в судовому рішенні.

У свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, невмотивованим у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Зокрема, як зазначає апелянт, прокурором протягом більше 9 місяців не надано жодного доказу, або інших відомостей про обґрунтування доводів на необхідність тримання під вартою ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованої підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 є надуманим та безпідставним.

Як вважає апелянт, залишено без обговорення та вирішення позиція сторони захисту, підтверджена доказами, що обвинувачення ґрунтується виключно на очевидно не допустимих доказах.

Така позиція сторони захисту, на думку апелянта, на даній стадії процесу не може спростувати висунуте обвинувачення, але оцінка обставин щодо його доведеності має впливати на вирішення питання тримання ОСОБА_9 під вартою без будь-якого руху протягом 11 місяців в справі та фактичного не розгляду обвинувачення по суті.

Як вказує апелянт, стороною обвинувачення підозра обґрунтовується виключно результатами проведеного без ухвали слідчого судді обшуку 11.04.2018, але, дружина ОСОБА_9 ОСОБА_12 подала під час складання протоколу обшуку заперечення, які є складовою цього протоколу, однак стороною обвинувачення, всупереч засади законності, передбаченою ст. 9 КПК, слідчому судді не надані.

Просить апелянт звернути увагу і на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_9 , який одружений, виховує 2 малолітніх дітей, має батьків інвалідів пенсійного віку, що дозволяє дійти до висновку, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , на думку апелянта, наявність ризику перешкоджання розгляду справи в суді шляхом тиску на свідків та потерпілих, оскільки досудове розслідування завершене, всі свідки допитані, а речові докази та документи перебувають у сторони обвинувачення.

Також, як вважає апелянт, судом першої інстанції не врахований стан здоров`я ОСОБА_9 , який з 17.02.2020 по теперішній час знаходиться в слідчому ізоляторі на лікуванні та під наглядом медичного персоналу Київської міської медичної частини з діагнозом: Цереброваскулярна хвороба, і тримання його під вартою у такому стані, позбавляє його належного медичного лікування, реабілітації та догляду за ним його рідних.

З урахуванням наведеного, на думку захисника, до ОСОБА_9 має бути застосований інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених, та просив залишити їх без задоволення; перевіривши надані матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа (особи) та особисті обставини життя особи (осіб), які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року в частині продовження строку тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченим вказаного запобіжного заходу, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині, що стосується продовження останнім запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по 09 травня 2020 року, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наведених в апеляційних скаргах підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг про те, що суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження існування ризиків, на які прокурор посилався у своєму клопотанні, які б давали підстави для такого тривалого застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не може погодитися з тим, що кожен з обвинувачених утримується під вартою без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому тих, на які посилаються апелянти, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих їм злочинів, інші конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що до теперішнього часу не відпали підстави для обраного кожному із обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у звязку з чим визнав за необхідне продовжити строк їх тримання під вартою, оскільки жоден з більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особу кожного із обвинувачених, в тому числі про стан здоровя обвинуваченого ОСОБА_9 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш мякого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту або особистого зобовязання.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 травня 2020 року, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників відповідно адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 09 травня 2020 року , без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1830/2020

Категорія: ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 209КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1