ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1438/20 Справа № 202/67/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000710 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 травня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалусуду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисту поруку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на весь час судового слідства.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст.184 КПК України, оскільки порушено 3-годинний термін його надання обвинуваченому.
Зазначає, що ініціатива суду про розгляд питання доцільності продовження тримання його під вартою є передчасною, враховуючи результати здійснення судового слідства, що триває понад три місяці та декілька разів відкладалось.
Вказує на те, що задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою шляхом його продовження не відповідає вимогам ч.1 ст.331 КПК України, відповідно до якої суд може лише обрати, скасувати або змінити запобіжний захід.
Посилається на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки відсутні належні та допустимі докази їх існування.
Зазначає, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України, він не вчиняв, оскільки 06.04.2017 року у період з 16.00 годин до 07.04.2017 року він разом зі своєю родиною знаходився на святкуванні дня народження своєї матері.
Вказує на те, що посилання суду на наявність ризику переховування від суду у зв`язку з його переховуванням від органів досудового слідства є безпідставним, оскільки досудове розслідування тривало понад 2,5 роки з 07.04.2017 року, ним 10.10.2019 року до канцелярії СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву про відмову від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України, адже раніше - 20.06.2018 року ним були надані відповідні пояснення в цьому провадженні, а виклики на 15.10.2019 року, 28.10.2019 року та 14.11.2019 року здійснені слідчим через рік, які також не містили відомостей ані про його статус, ані про назву процесуальної дії для якої його було викликано до органів слідства, що не створюють у подальшому наслідків неявки згідно із ст.ст. 138, 139 КПК України, за яким наступає певна відповідальність.
14.11.2019 року його матері, яку було викликано в якості свідка, було вручено повідомлення йому про підозру, однак в подальшому належних викликів до слідчого органу в якості підозрюваного слідчим або прокурором жодного разу здійснено не було.
Також зазначає, що він має постійне місце реєстрації та проживання.
Посилається на те, що ризик незаконного впливу на потерпілого є безпідставним, оскільки потерпілий проживає у м. Києві та вже допитаний в судовому засіданні, крім того ризик незаконного впливу на свідків спростовується відсутністю будь-яких належних доказів на підтвердження цих дій.
Звертає увагу на те, що він є прихожанином православного Храмового комплексу, навчається на 4 курсі НТУ Дніпровська політтехніка, має міцні соціальні зв`язки, задовільну характеристику за місцем навчання та добру репутацію за місцем проживання, раніше не судимий.
Вказує на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є його хрещеними, ОСОБА_10 , який є протоієреєм УПЦ Храмового комплексу на честь ікони Божої матері Умиление та Преподобного Серафима Саровського, заслуговують на довіру суду, а тому можливо змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисту поруку на весь час судового слідства.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 травня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що обставини, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися та ризики не відпали, також враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, свідки у вказаному кримінальному провадженні в суді не допитані, тому існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Також судом зазначено, що при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано його особу, стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження, які унеможливлюють його тримання під вартою, наявність у обвинуваченого родини, постійного місця проживання та навчання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Індустріального районного суду м. Дніпропетровськаперебуває обвинувальний акт № 0000710щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою суду від 16.01.2020 року за цим кримінальним провадженням до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 10.03.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки свідки у вказаному кримінальному провадженні в суді ще не допитані.
Посилання обвинуваченого на те, що прокурором не доведено наявність ризику переховування від суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до наданих матеріалів клопотання, в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, постановою слідчого від 09.12.2019 року ОСОБА_7 оголошено у державний розшук, у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування. Місцезнаходження обвинуваченого встановлено 18.12.2019 року.
Посилання обвинуваченого на те, що він лише три рази викликався до слідчого, а саме 15.10.2019 року, 28.10.2019 року та 14.11.2019 року, при цьому після 14.11.2019 року він жодного разу до слідчого органу в якості підозрюваного не викликався, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до ч.2 ст.133 КПК України, слідчий, прокурор під час досудового розслідування мають право викликати особу, якщо є достатні підстави вважати, що вона може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою. Таким чином, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 знав про виклики до відділу поліції та ухилявся від явки до органу досудового розслідування.
Також посилання обвинуваченого на відсутність ризику незаконного впливу на свідків не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до наданих матеріалів клопотання, обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення базується на показаннях неповнолітнього потерпілого та свідків, на яких обвинувачений з метою ухилення від відповідальності може чинити тиск.
Про наявність таких обставин наголошував в ході апеляційного перегляду прокурор.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи щодо несвоєчасного вручення клопотання не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до журналу судового засідання сторона захисту не просила час на додаткове ознайомлення з матеріалами клопотання.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він інкримінований йому злочин не вчиняв, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Твердження обвинуваченого щодо наявності у нього постійного місця реєстрації та проживання не може бути взято до уваги, оскільки судом, при розгляді клопотання про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_7 , зазначене було враховано.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він є прихожанином православного Храмового комплексу, навчається, має міцні соціальні зв`язки, задовільну характеристику за місцем навчання та добру репутацію за місцем проживання, раніше не судимий, колегія суддів вважає такими, що з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до обвинуваченого особистої поруки.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, тобто вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4