ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні № 0000951,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 - повернуто прокурору для усунення недоліків.
Рішення суду обґрунтовано тим, що він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки із його змісту, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, несумлінно ставлячись до своїх службових обов`язків, передбачених «Положеннями про тендерний комітет Департаменту екологічної політики Дніпропетровської міської ради», діючи не умисно, не виконав покладені на нього обов`язки, що причинило тяжкі наслідки Дніпровській міській раді, чим вчинив дії, передбачені ст. 367 КК України.
Однак, при кваліфікації його дій в обвинувальному акті за вказаною нормою зазначено, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив умисно.
Крім того, в порушення вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, а саме при формулюванні обвинувачення не зазначено, які ж саме конкретні дії було вчинено ОСОБА_6 по безпосередньому складанню протоколу тендерного комітету Департаменту екологічної політики Дніпропетровської міської Ради.
В порушення даної ж норми при формулюванні обвинувачення за ст. 367 КК України формально перелічені службові обов`язки ОСОБА_6 і при цьому не зазначено в чому виразилось неналежне виконання ним його обов`язків, що є обов`язковим при формулюванні обвинувачення за ст. 367 КК України відповідно до його посадових обов`язків.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в тому ж складі суду.
Посилається на те, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, які прокурор вважає встановленими, де вказане місце, час вчинення даних злочинів, конкретні дії, які вчинив і не виконав ОСОБА_6 , а також інші обставини їх вчинення, при цьому конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню, їх деталізація, викладена у даному обвинувальному акті, достатньо зрозуміла для ефективної реалізації права на захист і фабула обвинувачення в даному випадку є фактичною моделлю вчинених кримінальних правопорушень.
Вважає, що зміст формулювання обвинувачення лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду і в аспекті ст. 338 КПК України не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду та зводиться до викладу вчиненого особою діяння, передбаченого у КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів.
Тому співставлення формулювання обвинувачення та правової кваліфікації виходить за межі компетенції суду на підготовчій стадії судового провадження, оскільки фактично мають ознаки оцінки доведеності обвинувачення.
Крім того вказує, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом розглядався обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00951 та прокурору повернутий обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 367 КК України, при тому, що до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надсилався обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000951 за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати, обвинувальний акт повернути для розгляду до суду першої інстанції.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники судового провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, обвинуваченого і його захисника, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.
Даною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на вимоги закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальний частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
З аналізу зазначених вимог кримінального процесуального закону вбачається, що формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він діючи неумисно, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, несумлінно ставлячись до своїх службових обов`язків, передбачених «Положеннями про тендерний комітет Департаменту екологічної політики Дніпропетровської міської ради», діючи не умисно, не виконав покладені на нього обов`язки, що причинило тяжкі наслідки Дніпровській міській раді,на загальну суду 1 199 905 грн., що в 1500 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, при кваліфікації дій обвинуваченого в обвинувальному акті за вказаною нормою зазначено, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив умисно.
При формулюванні обвинувачення за ст. 367 КК України не зазначено у чому саме виразилось неналежне виконання ОСОБА_6 його службових обов`язків.
Як вбачається з обвинувального акта, при формулюванні обвинувачення за ст. 366 КК України, органом досудового розслідування не зазначено, які саме дії було вчинено ОСОБА_6 по складанню тендерного комітету Департаменту екологічної політики Дніпропетровської міської Ради, а зазначено лише, що він підписав і таким чином склав завідомо неправдивий документ протокол засідання тендерного комітету № 23 від 28.09.2017 року, який містив завідомо неправдиві відомості.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що органом досудового розслідування при викладі формулювання обвинувачення допущено не конкретність та суперечливість, що порушує право обвинуваченого знати у вчинені якого кримінального правопорушення він обвинувачується.
Зазначені недоліки, на думку колегії суддів, позбавляють суд можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням та роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що може бути визначено як порушення права на захист.
Приймаючи до уваги викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, та про необхідність у зв`язку з цим повернення обвинувального акту прокурору.
Його ж доводи щодо істотного порушення судом вимог процесуального закону при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту є необґрунтованими.
Посилання в апеляції на помилку в мотивувальній частині ухвали про зазначення номеру провадження 00951, замість вірного № 0000951, як на підставу для скасування ухвали суду, на думку колегії суддів не є слушними.
Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд та в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора є безпідставною, такою, яка не може підлягати задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області - залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4