ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/941/19 Номер провадження 11-кп/814/500/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000321 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2020 року,

встановила:
Цією ухвалою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого:
обвинуваченого за ч.2 ст. 15, п.п. 5, 7 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,
продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 12 березня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовлено.

Таке рішення суд мотивував тим, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не завершено, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі засудження та наявністю зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати та обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги мотивує тим, що поза увагою суду залишилося те, що прокурор у своєму клопотанні не навів ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вважає, що суд, ухвалюючи рішення, не врахував наявність постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, позитивну характеристику, відсутність судимостей, наявність роботи та міцні соціальні зв`язки та те, що обвинувачений є учасником бойових дій.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000321 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 5, 7 ст. 115 ч.1 ст. 263 КК України, під час судового розгляду якого 13.01.2020 судом першої інстанції постановлено ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів до 12.03.2020.
У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та зазначені ризики не зменшилися. З врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_9 , та даних про особу обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Тобто, висновок суду про те, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є обгрунтованим, а тому місцевий суд продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки ОСОБА_9 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кількох умисних злочинів, один з яких є особливо тяжким, в даному провадженні судовий розгляд ще не завершено, не встановлені всі фактичні обстави провадження, а у разі визнання обвинуваченого винуватим, йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі. Такі обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, є необгрунтованими.

Усі обставини, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений, у повній мірі були враховані місцевим судом при продовженні йому запобіжного заходу. При цьому ні ОСОБА_9 , ні його захисником не наведені переконливі доводи необхідності застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Дані про особу, на які посилається обвинувачений, зокрема позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також те, що він є учасником бойових дій, не зменшують існування наведених вище ризиків та не можуть бути беззаперечною підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, відсутність відомостей, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.
З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду щодо ОСОБА_9 є правильним та лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даний час, може запобігти існуючим у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
У зв`язку з цим рішення суду є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 392, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2020 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4