Справа №359/1074/20
Провадження №1-кп/359/365/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 березня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000155, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.01.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, раніше судимого за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 гривень), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла потерпілої ОСОБА_5 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, за наступних обставин.
Так, 29.12.2019 року в нічний час доби, ОСОБА_4 проходив повз будинку АДРЕСА_2 , та помітив огороджений парканом будинок, в якому не горіло світло, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_4 підійшов до паркану, що огороджував земельну ділянку з розташованим на ній буд. АДРЕСА_2 .
Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вважаючи, що власники будинку не перебувають у ньому, за відсутності визначених законом підстав, діючи умисно, переліз через паркан, що огороджував розташовану за вказаною адресою земельну ділянку, на якій збудований належний на праві приватної власності ОСОБА_5 будинок, чим вчинив незаконне проникнення до житла ОСОБА_5 - належної їй на праві приватної власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, ОСОБА_4 за відсутності визначених законом підстав, діючи умисно, проникнувши на територію подвір`я, де знайшов невстановлений предмет, підійшов тримаючи його в руках до вікна першого поверху будинку та за допомогою указаного невстановленого предмета, що знайшов на подвір`ї, пошкодив скло у вікні на першому поверсі будинку, після чого проник в приміщення будинку, розташованого за зазначеною вище адресою, та належного на праві приватної власності ОСОБА_5 чим вчинив незаконне проникнення до житла.
Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив умисні дії, які виразились у незаконному проникненні до житла, тобто скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст. 162 КК України.

Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, будинку, щодо якого вчинено такі дії, тощо).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому.
Показав, що він дійсно вночі 29.12.2019 року по вул. Патона в м. Вишеньки Бориспільського району, загубивши свій мобільний телефон та посварившись зі своєю дівчиною, переліз через паркан охоронюваної території та розбивши скло проник до приміщення будинку, де переночувавши зранку пішов додому, однак був зупинений охороною. Наміру щось красти у нього не було, при ньому жодних речей не виявлено.
Судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, документи, що характеризують особу обвинуваченого та речові докази у справі. Матеріальні збитки у кримінальному провадженні не заявлені.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, підстав для цього судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Кримінальне правопорушення вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 162 КК України.
Так, санкцією ч. 1 ст. 162 КК України передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, а тому вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочином невеликої тяжкості.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Обставиною, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України є рецидив злочину.

Так, ОСОБА_4 було засуджено 25.06.2019 року за ч.1 ст. 309 КК України та на момент вчинення кримінального правопорушення 29.12.2019 року мав непогашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, оскільки покарання у виді штрафу за вироком суду ним сплачено лише 31.01.2020 року, тобто вже після вчинення указаного злочину.

Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину.
В той же час, доказів вчинення злочину у зв`язку із скрутним матеріальним становищем суду обвинуваченим не надано.
Обвинувачений раніше судимий, зокрема, за злочин пов`язаний з обігом наркотичних засобів, не одружений, офіційно не працевлаштований, доказів наявності у нього дітей не надав, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, за їхньою допомогою не звертався, за місцем проживання характеризується посередньо.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
Зважаючи на наведене, суд вважає за доцільне обвинуваченому ОСОБА_4 призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 162 КК України, на строк один рік.

Однак, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства. У цьому зв`язку, підстави для застосування до ОСОБА_4 покарання, пов`язаного з реальним відбуванням покарання з ізоляцією від суспільства, на думку суду, відсутні.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом також не встановлені.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України з визначенням обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Цивільний позов з цього приводу потерпілою не заявлено. Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі терміном на 1 (один) рік.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 02.03.2020 року.

Речові докази після набрання вироком суду законної сили, а саме: речі вилучені під час проведення огляду місця події від 20.01.2020 року, - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1