У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.09.2019 року відносно ОСОБА_5 .
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
засуджений: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.09.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про умовно-дострокове звільнення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою.
Вказує, що дисциплінарні стягнення накладені на нього безпідставні.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував, що він має декілька заохочень та залишив кошти зароблені на підприємстві колонії на її благоустрій.

___________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/222/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія: оскарження ухвали про доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1
відмову у УДО

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні заяви захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання суд першої інстанції зазначив, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній 14 квітня 2009 року . був засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2011 року скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено до місць позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 з 09 березня 2017 року відбуває покарання у Арбузинській виправній колонії Миколаївської області.
Матеріали особової справи свідчать про те, що засуджений відбув 1/2 частини строку покарання, призначеного судом.
Як видно з характеристик ОСОБА_9 які містяться в матеріалах особової справи засудженого від 07 листопада 2018 року та 11 липня 2019 року останній зарекомендував себе з посереднього боку. А саме, працюючи на виробництві колонії каменотесом в цеху ручного обробітку граніту, норму виробітку в повному обсязі не виконував через особисту неорганізованість та слабкі виробничі навики. Спальне місце не утримує в чистоті і порядку, має неохайний зовнішній вигляд, посередньо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними у повній мірі не здійснює, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Засуджений не бере особистої участі в організації виховних заходів та не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу.

Відповідно до витягу з протоколу № 24 засідання комісії виправної колонії від 07 листопада 2018 року видно, що ОСОБА_5 відмовлено у заміні покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.
Крім того, з витягу з протоколу № 16 засідання комісії виправної колонії від 11 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_5 відмовлено в умовно достроковому звільненні на підставі ст. 81 КК України як такому, що не довів своє виправлення.

Матеріали особової справи засудженого свідчать про те, що під час відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_5 допустив 2 порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, а саме: 13 жовтня 2017 року та 27 травня 2018 року, що потягли за собою накладення дисциплінарних стягнень.
Наявність зазначених стягнень ( хоча вони і погашені на даний час), однак їх наявність свідчить про неналежну поведінку засудженого та недодержання вимог режиму місця відбування покарання.

Згідно матеріалів особової справи ОСОБА_5 заохочень не має.

З довідок про виконання норми виробітку засудженим за 2017-2019 роки вбачається, що за період з квітня 2017 року по квітень 2019 року норми виробітку засудженим виконувалися не більше як на 40 %, що свідчить про не неналежне ставлення засудженого до організації праці.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання не став на шлях виправлення, не відбулось суттєвих змін у його особистості, останній не довів, що готовий до самокерованої, правослухняної поведінки.

Доводи апелянта про те, що він має декілька заохочень не підтверджується матеріалами особової справи.

Твердження апелянта відносно того, що він залишив кошти зароблені на підприємстві колонії на її благоустрій вказує на позитивні тенденції в його поведінці, але не свідчить в повній мірі про його виправлення .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає.

Отже, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.09.2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: