Справа № 462/8677/15-к
провадження 1-кс/462/225/20
У Х В А Л А

13 лютого 2020 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

встановив:

Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Залізничного відділу поліції м. Львова ГУНП України у Львівській області ОСОБА_5 від 29.10.2019 року, якою було закрито кримінальне провадження № 0002964 від 06.09.2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 ч. 1, ч. 1 ст. 185 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що зазначена постанова слідчого та бездіяльність останнього є неправомірними, та такими, що порушують його права та інтереси.

Скаржник та його представник у судовому засіданні скаргу підтримав, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова винесена передчасно та з порушенняли вимог КПК України.

У судовому засіданні старший слідчий проти скарги заперечила, зазначивши, що скарга є необґрунтованою та безпідставною

Заслухавши скаржника та його представника, старшого слідчого, оглянувши матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю, що у задоволені скарги слід відмовити, з наступних підстав.

06.09.2014 року слідчим СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002964 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі заяви ОСОБА_3 , в якій він просить прийняти міри до керівництва залізниці, яку в 5-му парку, на його думку незаконно знищили будинок.

15.11.2014 року слідчим СВ ЛВ на ст. Львів УМВС України на Львівській залізниці ОСОБА_7 були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003804 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі заяви ОСОБА_3 , в якій він просив прийняти міри до невідомих осіб, які розкрадають його майно, яке знаходиться на території моторвагонного депо «Львів» ДТГО «Львівська залізниця».

30.12.2014 року постановою прокурора відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_8 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002964 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003804 були об`єднанні в одне провадження за № 0002964.

26.11.2015 року слідчий Залізничного відділу поліції м. Львова ГУНП України у Львівській області ОСОБА_5 винесла постанову, якою було закрито кримінальне провадження № 0002964 від 06.09.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 ч. 1, ч. 1 ст. 185 КК України.

05.01.2016 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова постанова слідчого ОСОБА_5 від 26.11.2015 року про закриття кримінального провадження була скасована, а матеріали кримінального провадження № 0002964 від 06.09.2014 року були скеровані в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

09.12.2014 року СВ ЛВ на ст. Львів УМВС України на Львівській залізниці були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі заяви ОСОБА_3 , в якій він просив прийняти міри до невідомої особи, яка таємно викрала з його автомобіля ГАЗ-21 його майно, а саме камуфляжну куртку, електробритву «Харків», два домкрата, головку до автомобіля ЄРАЗ, бетони алюмінієві 5 шт. по 5 л, 15 м3 дров.

03.11.2016 року постановою заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002964 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000442 були об`єднанні в одне провадження за № 0002964.

10.11.2016 року слідчий Залізничного відділу поліції м. Львова ГУНП України у Львівській області ОСОБА_5 повторно винесла постанову, якою було закрито кримінальне провадження № 0002964 від 06.09.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 185 КК України.

09.12.2016 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова постанова слідчого ОСОБА_5 від 10.11.2016 року про закриття кримінального провадження була скасована.

Підставою для скасування постанови слідчого ОСОБА_5 від 10.11.2016 року слугувало те, що слідчим не було дано оцінку показам потерпілого ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не проведено інших слідчих дій з метою перевірки даних показань та усунення розбіжностей у цих показаннях, не було досліджено і встановлено хто саме з працівників міліції брав участь у примусовому виконанні судового рішення про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, не допитано їх, не встановлено характеру їх дій і наявності чи відсутності у цих діях складу злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ст.356 КК України та не вказано доказів і їх оцінки щодо заяви ОСОБА_3 від 08.12.2014 року про викрадення його речей, відомості про що були попередньо внесені в ЄРДР за №0000442.

16.11.2017 року слідчий Залізничного відділу поліції м. Львова ГУНП України у Львівській області ОСОБА_5 винесла постанову, якою було закрито кримінальне провадження № 0002964 від 06.09.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях представників ДТГО «Львівська залізниця» складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 185 КК України.

21.05.2019 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова постанова старшого слідчого ОСОБА_5 від 16.11.2017 року про закриття кримінального провадження була скасована, оскільки слідчим не було дано оцінки кожному доказу і сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, виклад обставин у постанові зводиться до констатації наявності певних доказів, після чого слідчий без будь якого аналізу і обґрунтування зазначених доказів формально зробила висновок про те, що відсутні в діях склад кримінальних правопорушень передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 185 КК України.

29.10.2019 року старший слідчий Залізничного відділу поліції м. Львова ГУНП України у Львівській області ОСОБА_5 винесла оскаржувану постанову, якою було закрито кримінальне провадження № 0002964 від 06.09.2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 92 КПК України випливає, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Під час досудового розслідування був допитаний у якості потерпілого ОСОБА_3 , який повідомив, що 05.09.2014 приблизно о 10.00 за місцем його проживання прибув представник Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ ОСОБА_11 та приблизно 30 невідомих осіб. Двома екскаваторами вони почали руйнувати його будинок, виривати з корінням дерева, трощити автомобілі та мотоцикли в кількості 10 одиниць, за його відсутності виламали вхідні двері, викрали замок, а з прихожої повикидали продукти харчування. Стверджує, що його речі за вказаною адресою систематично розкрадаються та знищуються невідомими особами з 05.09.2014. ДТГО «Львівська залізниця» оспорювала його право на проживання у даному будинку, позовні вимоги ДТГО «Львівська залізниця» задоволені у повному обсязі рішенням Залізничного районного суду від 31.07.2013, однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.03.2014 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та відмовлено у частині вимог ДТГО «Львівська залізниця» - виселення ОСОБА_3 з самовільно зайнятої ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Курмановича 7а та споруди, що розміщена на цій земельній ділянці. Вважає, що дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 та ДТГО «Львівська залізниця» щодо руйнування його будинку по АДРЕСА_1 є незаконними /Т-1 а.к.п.17-19/.
У якості свідка був допитаний державний виконавець Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_11 , який дав показання про те, що 05.08.2014 року до Залізничного ВДВС ЛМУЮ за заявою представника стягувача по дорученню - ДТГО «Львівська залізниця» на примусове виконання надійшов оригінал виконавчого листа № 462/1152/13-ц, виданий 30.04.2014 року Залізничним районним судом м. Львова про усунення ДТГО «Львівська залізниця» перешкоди у користуванні земельною ділянкою по вул. Курмановича,7а у м. Львові, а 05.09.2014 року забезпечено виконання рішення суду у примусовому порядку (барак, який знаходився на території земельної ділянки по вул. Курмановича,7а в м. Львові, повалено). На підставі наведеного 05.09.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, і боржником ОСОБА_3 ця постанова не оскаржена /Т-1 а.к.п. 26-28/.
Крім того, у якості свідка була допитана юрисконсульт ВП «Моторвагонне депо Львів» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_10 , яка вказала, що у добровільному порядку ОСОБА_3 рішення суду не виконував, в межах здійснення виконавчого провадження було здійснено його примусове виконання: споруду, що була розташована за адресою: АДРЕСА_2 , знесено /Т-1 а.к.п. 58,59/.
Також, у якості свідків допитано працівників поліції, які були залучені до виконання вищевказаного виконавчого листа та на той час являлися ДІМ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які повідомили, що 05.09.2014 року були присутні на підставі листа про здійснення виконавчих дії по виконавчому провадженню щодо забезпечення охорони публічного порядку під час усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме знесені барака по АДРЕСА_2 . Вказаний барак являвся дерев`яним та складався із декількох кімнат, в котрих містилося майно, яке не становило жодної матеріальної вартості, а саме каструлі металеві, сковорідки, стара газова плитка не підключена, тобто металобрухт, котрий туди приніс, як вони розуміють сам же ОСОБА_3 із смітників. Враховуючи, що ОСОБА_3 самостійно усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою відмовився, а тому представники виконавчої служби, в їх присутності за допомогою автотехніки знесли вказаний барак та почали вивозку сміття. Що стосується транспортних засобів, про які вказує ОСОБА_3 , які нібито знаходилися за адресою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою: ГАЗ- 21 д.н.з. НОМЕР_1 , ЗАЗ 968, ГАЗ-21, автобус марки «ЕРАЗ», ГАЗ-53, мотоцикл марки «ІЖ-56», два мопеди марки «Верховина» або «Карпати», то таких не було, на скільки вони пригадують, поруч бараку знаходилися автомобілі марки ГАЗ, «Волга» та мопед у неробочому стані, судячи по зовнішніх ознаках, однак, вони і були залишені, їх ніхто не вивозив /Т-2 а.к.п. 69-74/.
З метою усунення розбіжностей у показаннях між ОСОБА_3 та іншими представниками, які брали участь в усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме знесені барака по АДРЕСА_2 , слідчими органу досудового розслідування вживалися всі заходи для проведення одночасних допитів між ОСОБА_3 та свідками. Проте, при проведенні одночасного допиту між свідком -державним виконавцем ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , останній, відмовився надавати будь які показання /Т-2 а.с.53,54/.
Слідчим до матеріалів кримінального провадження була долучена копія рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.07.2013 року у справі № 462/1152/13-ц за позовом ДТГО ?Львівська залізниця? до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення споруд, яким було ухвалено: позов задовольнити; усунути ДТГО ?Львівська залізниця? у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2 ; виселити ОСОБА_3 з самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та споруди, яка розміщена на цій земельній ділянці /Т-1 а.с.68,69/, а також, копія рішення апеляційного суду Львівської області від 04.03.2014 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.07.2013 року в частині виселення ОСОБА_3 з самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та споруди, яка розміщена на цій земельній ділянці скасовано та ухвалене нове, яким відмовлено в цій частині вимог; в решті рішення залишити без змін /Т-1 а.с. 69-72/.
Також, слідчим до матеріалів кримінального провадження долучені копії матеріалів виконавчого провадження № 538/9 /Т-1 а.с.29-46/, з яких убачається, що на виконанні головного державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_11 перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 462/1152/13-ц, виданий 30.04.2014року Залізничним районним судом м. Львова про усунення ДТГО «Львівська залізниця» перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , де боржником був зазначений ОСОБА_3 . За невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_3 неодноразово накладалися штрафи, один з яких був сплачений боржником. 05.09.2014 року забезпечено виконання рішення суду у примусовому порядку, про що складаний відповідний акт державного виконавця, та того ж числа винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, досудовим розслідуванням достовірно було встановлено, що барак по АДРЕСА_2 був повалений під час примусового виконання судового рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 14 ЦПК України (в редакції чинній на момент примусового виконання судового рішення) зазначалося, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічна норма закріплена у статті 18 чинного ЦПК України.

Таким чином, рішення суду в цивільній справі, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція).

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Скаржником ОСОБА_3 не було надана ні слідчому під час досудового розслідування, ні слідчому судді у судовому засіданні належних та допустимих доказів, які свідчили про те, що дії, рішення головного державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_11 , які він вчиняв або приймав у межах виконавчого провадження № 538/9, визнавалися неправомірними у адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи наведене, слідчий суддя прийшов до переконання, що 05.09.2014 року головний державний виконавець Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_11 вчиняв дії на примусове виконання судового рішення, а відтак, діяв в межах чинного законодавства, інший висновок призвів би до спотворювання основних засад судочинства.

Щодо факту викрадення майна ОСОБА_3 , то з протоколу допита останнього з від 02.02.2015 року вбачається, що він вказує на те, що у його власності знаходився ряд транспортних засобів: ГАЗ-21 д.н.з. НОМЕР_1 , ЗАЗ 968, ГАЗ-21, автобус марки «ЕРАЗ», ГАЗ-53, мотоцикл марки «ІЖ-56», два мопеди марки «Верховина» або «Карпати» номерних знаків, котрих він не пригадує. Зазначені транспортні засоби він зберігав за місцем проживання, однак, вони були викрадені працівниками залізниці, так само як і камуфляжна куртка із автомобіля марки ГАЗ-21, електробритва «Харків», два домкрати, головки до автомобіля ЄРАЗ, бетони алюмінієві, дрова та особисті речі, однак, документів, котрі б підтверджували наявність вказаного майна у ОСОБА_3 немає /Т-1 а.к.п.211-215/.
08.12.2014 року слідчим ОСОБА_7 проведено огляд місця події, а саме земельної ділянки за адресою м. Львів вул. Курмановича,7а, з якого убачається, що у вказаному місці наявні автомобіль марки ГАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «Волга» д.н.з. НОМЕР_3 , мопед, каністри, шини, сміття, про що був складений протокол огляду місця події /Т-1 а.к.п.202-206/. Тобто, факти викрадення майна, яке належить ОСОБА_3 нічим не підтверджені, як і не підтверджено нанесення останньому будь-якої майнової шкоди діями працівників ДТГО «Львівська залізниця» та правоохоронних органів.
З оскаржуваної постанови вбачається, що кримінальне провадження № 0002964 від 06.09.2014 року було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто, у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 185 КК України.

Подія злочину розуміється як елементи об`єктивної сторони злочину, що відбувається у певному місці, часі та певним способом. Перелік таких ознак визначається певною нормою кримінального закону, що визначає злочином конкретне суспільно небезпечне діяння, та іншими нормами КК України.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 356 КК України характеризується самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

Злочин, передбачений ст. 185 КК України (крадіжка) з об`єктивної сторони відноситься до злочинів з матеріальним складом. Тому, крім діяння (таємного викрадення), обов`язковими її ознаками є позитивна майнова шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також, причинний зв`язок між цієї шкодою і таємним викраденням. Викрадення полягає в дії (активній поведінці) і означає незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника.

Беручи до уваги, що старшим слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 у даному кримінальному проваджені був проведений весь обсяг слідчих (розшукових) дій, нею були виконанні вимоги ст. 94 КПК України, а також, враховуючи, той факт, що державний виконавець, представники ДТГО «Львівська залізниця» та правоохоронних органів діяли у встановленому порядку і на підставі законних повноважень,а також, те що доказів про нанесення майнової шкоди ОСОБА_15 не було здобуто, слідчий суддя вважає, що є вірним висновок старшого слідчого про відсутність події кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 та ч. 1 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене, проаналізувавши всі докази, слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні вимог скарги про скасування постанови старшого слідчого про закриття провадження з підстав, зазначених у ній слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова є вмотивованою та винесена слідчим відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

постановив:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження відмовити..

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.