Дата документу 06.04.2020 Справа № 337/207/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/809/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/207/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, яка утримується під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, по 24.04.2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачена, не погоджуючись із ухвалою суду, просила її переглянути, посилаючись на те, що вона має матір, з якою проживала разом, сина та онуку, тобто має міцні соціальні зв`язки. Має трудовий стаж 22 роки, та осіб які би могли за неї поручитися. А тому вважає клопотання прокурора необґрунтованим. На даний час допитані всі свідки, досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази. Доказів, які би підтверджували її винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, в матеріалах провадження немає, не встановлено також і мотив злочину. Сама по собі тяжкість інкримінованого їй злочину не є достатньою підставою для продовження строку тримання її під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що на даний час у провадженні допитані усі свідки, дослідженні докази, а тому ризики, на які посилався прокурор, вже відпали. Наведені в клопотанні прокурора обставини ним не доведені, а зміст самого клопотання є однотипним впродовж всього судового розгляду. Обвинувачена позитивно характеризується у слідчому ізоляторі, де вона наразі утримується, має матір, яка тяжко хворіє, була одружена, має сина та онуку, постійно працювала. Інкримінованого їй злочину обвинувачена не вчиняла, її вину у його вчиненні як і мотив злочину прокурором не доведено.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; обвинувачену та її захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК злочину.

Під час судового розгляду даного провадження прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, виходив з того, що на теперішній час триває розгляд кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і, перебуваючи на волі, зможе з урахуванням тяжкості вчиненого злочину переховуватися від суду. При цьому підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлений ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

З наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 та покарання, яке загрожує їй у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченої під вартою, районний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленому ризику можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження колегія суддів на противагу доводам сторони захисту, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої ОСОБА_7 перебувати на волі. Продовження строку тримання обвинуваченої під вартою є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.
Наявність у обвинуваченої матері, сина, онуки, робочого стажу та її позитивна характеристика за місцем утримання в слідчому ізоляторі, на що посилалися обвинувачена та її захисник, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання захисника та обвинуваченої на відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 та недоведеність мотиву злочину є передчасними, оскільки ці питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці при розгляді місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.
Крім того, судом першої інстанції перевірено і можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченої та вірно встановлено відсутність об`єктивних даних щодо можливості його застосування.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4