Ухвала Іменем України
22 травня 2019 року м. Київ
справа № 321/125/18 провадження № 51-2456ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року,
встановив:

За вироком Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя стм АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч.1 ст.297 Кримінальногокодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.3 ст.297 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року вирок щодоОСОБА_4 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні крадіжок металевих предметів з місця поховання осіб на кладовищі, що на АДРЕСА_2 , 18 грудня 2017 року та 9, 10 січня 2018 року на суму відповідно 36 грн, 96 грн, 12 грн, 96 грн, 72 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 висуває вимогу про зміну судових рішень через невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі. Просить з урахуванням його каяття, стану здоров`я та наявності на утриманні матері похилого віку пом`якшити йому покарання.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, який ніде не працює, не має сталих соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується задовільно, а також вчинення ним злочинів у період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.

З огляду на наведене обставини, що вказують на явну несправедливість призначеного ОСОБА_4 покарання через його суворість, відсутні.

Таким чином, призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, воно є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд належним чином перевірив доводи сторони захисту про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Отже, підстав для зміни судових рішень з мотивів, викладених у касаційній скарзі, не виявлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3