Провадження № 11-кп/824/1425/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, росіянина, громадянина України, працюючого зі слів сезонним працівником, а саме оператором тиру у ПКіВ «Гідропарк», одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого періодично за адресою: АДРЕСА_2 (не житлове приміщення) та зі слів у АДРЕСА_3 , раніше судимого вироком Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2013 року за ч. 1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст. 358, ст.70 КК України; вироком Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року за ч.3 ст.357, ч.3 ст.358, ч.2 ст.259, ст.ст.70,71 КК України; вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року за ч.2 ст.259, ст.72 КК України до 4 років позбавлення волі,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.259 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_7 , відраховувати з моменту затримання, а саме з 16 липня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 3432 гривень (висновок № 9-448 від 31 серпня 2018 року). Вирішено питання стосовно речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 16 липня 2018 року приблизно о 06 годині 50 хвилин, перебував на пероні станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен». В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками на станції метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен».
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 16 липня 2018 року приблизно о 06 год. 50 хв., використовуючи особистий мобільний телефон марки «Nokia X1», в середині якого встановлено сім-карту оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» з номером НОМЕР_1 , здійснив дзвінок на телефон спецлінії управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП у м. Києві, в ході якого достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості в населення, порушить громадську безпеку, повідомив про підготовку вибуху на станції метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен».
В ході виїзду слідчо-оперативної групи на станцію метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен», вище вказане повідомлення ОСОБА_7 про підготовку вибуху на станції метро «Гідропарк», не підтвердилося. Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин на станції метро «Гідропарк», не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Крім того, ОСОБА_7 16 липня 2018 року приблизно о 08 годині 29 хвилин перебував на пероні станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен». В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на повторне завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», яка знаходиться в Дніпровському районі м. Києва.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 16 липня 2018 року приблизно о 08 годині 29 хвилин, використовуючи особистий мобільний телефон марки «Nokia X1», в середині якого встановлено сім-карту оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» з номером НОМЕР_1 , здійснив дзвінок на телефон спецлінії управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП у м. Києві, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості в населення, порушить громадську безпеку, повторно повідомив про підготовку вибуху на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен».
В ході виїзду слідчо-оперативної групи на станцію метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», вище вказане повідомлення ОСОБА_7 про підготовку вибуху на станції метро «Лівобережна», не підтвердилося. Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин на станції метро «Лівобережна», не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 від 10 листопада 2019 року та 14 листопада 2019 року про виправлення описок у вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 .
Своє рішення суд мотивував тим, що заявником фактично порушено питання про зміну судового рішення шляхом внесення до нього нових даних та зміни встановлених висновків суду, що не може бути предметом судового розгляду, який проводився судом за правилами ст.379, 380 КПК України, а тому заяви про виправлення зазначених описок у судовому рішенні задоволенні бути не можуть.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року та закрити кримінальне провадження №0000725 в порядку ст.417 КПК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме: за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Так, ОСОБА_7 повідомив поліцію про вибухо-небезпечні предмети на станціях метрополітену, як законослухняний громадянин. Він був схвильований за життя та здоров`я громадян України, які безтурботно та мирно ходили на платформах та їхали поруч в поїздах метрополітену. Вибух та/або вибухи могли статися в будь-яку секунду. ОСОБА_7 виконав свій громадянський обов`язок, як людина, якій не байдужа доля людей, його співвітчизників.
Апелянт звертає увагу на те, що як на досудовому розслідуванні так і в суді першої інстанції ОСОБА_7 відверто визнав та заявляв, що він дійсно телефонував у поліцію. І не міг вчинити по-іншому, оскільки захищав інших людей.
Держава Україна в особі Дніпровського районного суду міста Києва несправедливо та жорстоко покарала обвинуваченого за його стійку та неухильну громадянську позицію. Фактично, ОСОБА_7 пожертвував собою, рятуючи життя та здоров`я людей, яких він навіть не знав, та захищав їх.
Окрім того захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є інтелектуалом, у нього наявний великий багаж інтелектуальної праці, що стверджується матеріалами провадження. Також, обвинувачений ОСОБА_7 має викладацький стаж та досвід роботи викладачем.
Окремо захисник зазначає, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №123 від 07 серпня 2019 року, у відповідях на поставлені питання зазначено: у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, ОСОБА_7 виявляв ознаки органічного розладу особистості. В теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки органічного розладу особистості.
У вказаному вище висновку, окрім того зазначено: Соматичний стан 06.09.2019 був оглянутий терапевтом, висновок: хронічна ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок.
Відповідно до довідки від 16 липня 2019 року з СІЗО м. Києва, у ОСОБА_7 , серед інших діагнозів, наявні такі діагнози: гіпертонічна хвороба 2 ступеня, серцева недостатність 1 ступеня, перелом основної фаланги 2 пальця правої кисті.
На підставі наведеного, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є людиною похилого віку, він потребує лікування на свободі та турботи про нього суспільства.
Окрім того в матеріалах провадження відсутні будь-які допустимі докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року повністю і ухвалити новий, змінивши правову кваліфікацію його дій 16.07.2018, ухваливши виправдувальний вирок і звільнивши ОСОБА_7 в залі суду у зв`язку із закриттям кримінального провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.
Так, судове рішення ґрунтується на припущеннях судді та прокурора, чим порушені вимоги ч.3 ст.273 КПК України. Вирок ухвалений судом першої інстанції з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема, недотримання засад кримінального провадження, презумпції невинуватості, порушенням принципу змагальності сторін, чим порушені положення ст.412 КПК України.
Окрім того судом першої інстанції залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення за вимогами ст.410 КПК України, що свідчить про неповноту судового розгляду.
Також апелянт зазначає, що фактичні обставини справи не відповідають тому, що він говорив в судовому засіданні 05.11.2019.
ОСОБА_7 звертає увагу на те, що окрім стану його фізичного здоров`я, суд в недостатні мірі врахував стан його психічного здоров`я.
На думку апелянта, підставами для закриття кримінального провадження і ухвалення виправдувального вироку, що було доведено суду стороною захисту «поза розумним сумнівом» є наступні: п.п.2 та 3 ч.1 ст.284 КПК України встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення і не встановлені, як переконана і вважає сторона захисту, достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати, оскільки судом не викликані для допиту та роз`яснення висновку судової психіатричної експертизи експерти, які підписували акт №123 від 01.10.2019, а також, за клопотанням ОСОБА_7 , не допитані свідки сторони захисту. Також, судом, в порушення положень ст.350 КПК України, незаконно залишено без розгляду клопотання ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту у нічний час доби, особистої поруки його сестри.
Окрім того обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що судом порушено вимоги ст.414 КПК України, оскільки 6 років позбавлення волі, є явно несправедливим через свою суворість.
Апелянт звертає увагу на те, що потерпілих від вчинення кримінального правопорушення немає, матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана, цивільний позов у справі не заявлявся, обставиною, яка пом`якшує покарання не встановлено, так і не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
ОСОБА_7 просить врахувати, що його дії потрібно кваліфікувати не за ст.259 КК України, а за ст.39 КК України.
Окрім того обвинувачений наголошує, що він не є суспільно-небезпечною особою, а навпаки, він суспільно-активна особа.

Окрім того не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити заяви ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що суд безпідставно і незаконно відмовив у виправленні судової помилки, про яку він заявляв у суді ще під час судового розгляду справи, до винесення вироку.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року та просив їх задовольнити, та підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з доповненнями та апеляційну скаргу захисника на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року та просив їх задовольнити, та підтримав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року та просив її задовольнити,
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку.
Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України, а саме:
- показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який пояснив, що він працював у ПКіВ «Гідропарк» в тирі. 16 липня 2018 року о 02 годині 00 хвилин у нього був відвідувач. Відвідувач розповів йому, що при собі має гранати. В подальшому вони почали вживати спиртні напої та в ході розмови виявилось, що даний чоловік озлоблений на молодь, яка нічого не знає про події на Донбасі. Вранці, 16 липня 2018 року він вийшов на платформу метро «Гідропарк» та звернув увагу на те, що вагони поїздів були максимально заповнені людьми, а потім побачив чоловіка з яким вночі випивав. Чоловік показав йому пакет з гранатами та в цей момент вони висипались на підлогу, після чого чоловік зібрав їх та побіг в перший вагон потяга, а він в свою чергу зайшов в інший. Перебуваючи у вагоні він звернув увагу, що на пероні під другою лавкою від другого виходу метро «Гідропарк» залишилась одна граната, а тому була загроза вибуху. Приїхавши на станцію метро «Лівобережна» він вийшов з вагона та близько години думав над тим чи здійснювати телефонний дзвінок на лінію «102». Через деякий час він знову зустрів цього чоловіка і звернув увагу що його пакет напівпорожній. Він одразу зателефонував на номер «102» зі свого особистого номеру телефону НОМЕР_1 , представився своїм справжнім прізвищем, вказав місце де лежить граната та щоб прискорити дії поліції зазначив, що через 15 хв. вона вибухне. Пояснював, що виконував свій громадянський обов`язок, щоб відвернути небезпеку та за цих обставин діяв згідно з інструкцією метрополітену в якій зазначено, що в таких ситуаціях потрібно телефонувати на номер «102». Через деякий час він повторно зателефонував зі свого телефону на номер «102», але у зв`язку з тим, що раніше був засуджений за аналогічний злочин, представився прізвищем свого лікаря ОСОБА_9 та повідомив, що на станції метро «Лівобережна» під кожною лавкою лежить граната. Після здійснення телефонних дзвінків на лінію «102» він повернувся до приміщення де працює і заснув. В цей же день, тобто 16 липня 2018 року, приблизно о 14 годині 00 хвили йому зателефонували на його мобільний телефон та запитали чи дзвонив він на номер «102». Відповівши на даний дзвінок він назвав своє місце перебування та знову заснув. Через деякий час до нього зайшли двоє чоловіків, які представились працівниками поліції та яким він підтвердив, що справді здійснював телефонні дзвінки, а в подальшому вказав місце де знаходилась граната. В подальшому його було доставлено до управління поліції, де були складені процесуальні документи за участю захисника. Після затримання він повідомляв понятим, що ціни на проїзд в громадському транспорті підняті не обгрунтовано та чому ніхто не протестує.
- показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які, кожен окремо, зазначили суду, що як працівники УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві, 16 липня 2018 року здійснювали відпрацювання за фактом повідомлення про замінування станції метро «Лівобережна» та «Гідропарк». У вказаний день, вранці по спецлінії «102» зателефонувала невідома особа та повідомила про замінування станції метро «Лівобережна» та «Гідропарк» в м. Києві. Вказана інформація була перевірена, однак свого підтвердження не знайшла. В ході першочергових розшукових дій особу, яка здійснила дані повідомлення було розшукано, ним виявився ОСОБА_7 . В подальшому у ОСОБА_7 в присутності понятих було вилучено мобільний телефон «Нокіа» з якого він здійснював повідомлення до спецлінії «102». Як пояснив ОСОБА_7 своїми діями він виражав протест проти підняття цін на проїзд в громадському транспорті.
- показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, кожен окремо, зазначили, що ними як працівниками КП «Київський метрополітен», 16 липня 2018 року було здійснено огляд станції метро «Гідропарк» до прибуття працівників поліції після повідомлення про її замінування. Після евакуації громадян та закриття станції був проведений огляд, однак вибухових пристроїв виявлено не було. В подальшому на станцію прибули працівники поліції зі службовою собакою, які не знайшли жодних заборонених предметів.
- показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які, кожен окремо, зазначили, що як працівники КП «Київський метрополітен», 16 липня 2018 року здійснювали першочерговий огляд станції метро «Лівобережна» у зв`язку з повідомлення про її замінування. Після евакуації громадян та закриття станції був проведений огляд та жодних заборонених предметів виявлено не було. В подальшому на станцію прибули працівники поліції зі службовою собакою, які не знайшли жодних вибухових пристроїв.
- показами свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що він працює в КП «Київський метрополітен». 16 липня 2018 року він перебував на робочому місці на станції метро «Гідропарк». Його було запрошено в якості понятого під час проведення огляду, зокрема мобільного телефону, який був вилучений у ОСОБА_7 та з якого було здійснено повідомлення про замінування станції метро «Лівобережна» та «Гідропарк». В подальшому ОСОБА_7 повідомив, що здійснив декілька дзвінків з вилученого у нього мобільного телефону до поліції про замінування станцій метро «Лівобережна» та «Гідропарк», тим самим своїми діями виражав свою незгоду з підняттям тарифів на проїзд в громадському транспорті.
Так, вказані показання свідків судом першої інстанції визнано належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України. З даним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
- показами експерта ОСОБА_19 , який зазначив, що працюючи експертом, і будучи ознайомленим з правами та обов`язками експерта, та попередженим про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст.384, 385, 387 КК України, здійснював на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_20 судово-психіатричну експертизу у рамках цього кримінального провадження. Експертизу було здійснено у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими. Експертиза була проведена саме на підставі наданих матеріалів кримінального провадження та клінічного огляду обвинуваченого. Наявних даних було достатньо для проведення експертизи, аби здійснити докладний опис проведених досліджень та зробити за їх результатами висновок, зокрема надати обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які б ґрунтувалися на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. При цьому, експерт однозначно зауважив, що ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій мав розлади психіки, внаслідок вживання алкоголю, однак за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
- показами експерта ОСОБА_21 , яка зазначила, що працюючи психологом (судово-психіатричний експерт), і будучи ознайомленою з правами та обов`язками експерта, та попередженою про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст.384, 385, 387 КК України, здійснювала на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_20 судово-психіатричну експертизу у рамках цього кримінального провадження. Експертизу було здійснено у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими. Крім того експерт наголосила, що в процесі даного дослідження нею було здійснено бесіду з обвинуваченим та дослідження за допомогою методів, що зазначені у висновку. Решту обставин пов`язаних з проведенням експертизи, повідомити не може, оскільки вони не входили до її компетенції. Аналізуючи зміст пояснень експертів суд визнав їх належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду, а саме:
- протоколом ОМП з фото таблицею складеного слідчим СВ управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 07 год. 30 хв. до 08 год. 00 хв. в присутності понятих та інспектора вибухотехніка, відповідно до якого під час огляду території станції метро «Гідропарк» підозрілих предметів та речей виявлено не було;
- актом перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів складеного групою спеціалістів - вибухотехніків Вибохотехнічного управління ГУ НП в м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 07 год. 30 хв. до 08 год. 00 хв., відповідно до якого під час огляду території станції метро «Гідропарк» вибухових пристроїв та вибухових речовин не виявлено;
- актом про застосування службового собаки КЦ ГУНП в м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 07 год. 30 хв. до 08 год. 00 хв., відповідно до якого під час огляду території станції метро «Гідропарк» вибухових пристроїв та вибухових речовин не виявлено;
- протоколом ОМП з фото таблицею складеного слідчим СВ управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 09 год. 05 хв. до 09 год. 25 хв. в присутності понятих та старшого інспектора вибухотехніка, відповідно до якого під час огляду території станції метро «Лівобережна» підозрілих предметів та речей виявлено не було;
- актом перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів складеного групою спеціалістів - вибухотехніків Вибохотехнічного управління ГУ НП в м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 09 год. 05 хв. до 09 год. 25 хв., відповідно до якого під час огляду території станції метро «Лівобережна» вибухових пристроїв та вибухових речовин не виявлено;
- актом про застосування службового собаки КЦ ГУНП в м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 09 год. 05 хв. до 09 год. 25 хв., відповідно до якого під час огляду території станції метро «Лівобережна» вибухових пристроїв та вибухових речовин не виявлено;
- протоколом ОМП з фото таблицею складеного слідчим СВ управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції у м. Києві 16 липня 2018 року в період часу з 14 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв. в присутності понятих та обвинуваченого, відповідно до якого в приміщенні кімнати поліції станції метро «Гідропарк» було виявлено особу чоловічої статі, яка представилась ОСОБА_7 та який повідомив, що вранці 16 липня 2018 року ним було здійснено два дзвінки на спецлінію «102» про замінування станцій метро «Лівобережна» та «Гідропарк» з метою перевірки роботи спецслужб;
- виявленим та вилученим у обвинуваченого ОСОБА_7 мобільним телефоном «NOKIA X1» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім карткою оператора «lifecell» № НОМЕР_1 , з якого як пояснив останній він перебуваючи на станції метро «Лівобережна» в м. Києві здійснив дзвінки на спецлінію «102» про замінування станцій метро «Лівобережна» та «Гідропарк».
- протоколом огляду предмету від 17 липня 2018 року з якого вбачається, що у ході огляду предмету, а саме мобільного телефону «NOKIA X1» в корпусі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім карткою оператора «lifecell» абонентський номер НОМЕР_4 , було виявлено в підпункті «Контакти» телефонні дзвінки, а саме з абонентського номеру НОМЕР_4 на номер спецлінії «102»: 16 липня 2018 року о 08 год. 07 хв. тривалістю 00:45 сек., 16 липня 2018 року о 08 год. 10 хв. тривалістю 00:44 сек., 16 липня 2018 року о 08 год. 23 хв. тривалістю 00:14 сек., 16 липня 2018 року о 08 год. 24 хв. тривалістю 00:24 сек., 16 липня 2018 року о 08 год. 24 хв. тривалістю 02:14 сек.
- протоколом огляду предмету від 04 вересня 2018 року з якого вбачається, що у ході огляду предмету, а саме оптичного диску CD-R 700mb, 80 min, 52х, серія LH31500I05089815D5, при установленні диску в дисковод персонального комп`ютера було виявлено аудіофайли: 40pri, 40pri, 00pri, 20pri, 60 pri, 00pri, 40pri.
- картою пам`яті ТЕАМ «microsd» 8GB при установленні якої до персонального комп`ютера було виявлено файл в форматі «.AVI» під назвою «00000».
- протоколом огляду предмету від 05 вересня 2018 року з якого вбачається, що у ході огляду предмету, а саме оптичного диску CD-R 700mb, 80 min, 52х, серія LH31500I05089815D5, при установленні диску до персонального комп`ютера та відкритті аудіофайлів: 40pri, 40pri, 00pri, 20pri, 60pri, 00pri, 40pri, чутно розмову осіб чоловічої статі та особи жіночої статі, в ході яких особа чоловічої статі представляючись ОСОБА_9 повідомляє про замінування станції метро «Гідропарк» його другом чи сином на ім`я ОСОБА_22 . На інших файлах особа, яка представилась ОСОБА_23 , повідомляє про наявність на станції метро «Лівобережна» вибухових пристроїв та здійснення вибуху через 15 хвилин, а також повідомляє, що з цього дня проїзд в метрополітені коштує 8 грн.
- протоколом огляду предмету від 04 вересня 2018 року та додатку до нього з яких вбачається, що у ході огляду предмету, а саме оптичного диску CD-R 700 MB 52x з написом «18976 вх 19877 вх», при установленні диска до персонального комп`ютера було виявлено папку з назвою «18976_29_09_2018», у якій міститься файл в форматі «xlsx» під назвою «92_16.07.2018_16.07.2018», з якого вбачається, що з абонентського номеру НОМЕР_1 у період часу 16 липня 2018 року з 06 год. 33 хв. по 09 год. 45 хв. в зоні дії базових станцій ТОВ «lifecell» (м. Київ, шосе Броварське, 10А, Луначарського 4А) було здійснено 7 сім викликів на номер «102».
- протоколом затримання обвинуваченого від 16 липня 2018 року відповідно до якого час фактичного затримання 14 год. 30 хв. 16 липня 2018 року, а підстава затримання - ч.1 ст.208 КПК України, якою визначено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, як наслідок відомості відображені у цьому протоколі, підтверджують інші обставини. Під час затримання, в порядку встановленому КПК України, у присутності двох понятих та захисника ОСОБА_24 , у ОСОБА_7 особистих речей при собі не виявлено.
- висновком судово-психіатричного експерта № 394 від 08 серпня 2018 року, відповідно до якого при судово-психіатричній експертизі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наступне: - ОСОБА_7 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій та страждає в даний час на органічний розлад особистості та поведінки змішаного ґенезу (ЧМТ, алкоголізація), F 07.8 за МКХ-10; ОСОБА_7 за своїм психічним станом міг під час скоєння інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_7 за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом він може приймати участь у слідчих діях та постати перед судом; ОСОБА_7 страждає на хронічний алкоголізм (психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності від алкоголю, в даний час стан відміни алкоголю неускладнений, F 10.30 за МКХ-10. Він потребує лікування від цього захворювання. Протипоказань до такого лікування не виявлено.
- висновком судово-психіатричного експерта № 123 від 01 жовтня 2019 року, відповідно до якого при судово-психатричній експертизі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наступне. У період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення останній виявляв ознаки органічного розладу особистості (F 07/0 за МКХ-10), епізодичного зловживання спиртними напоями (F 10.21 за МКХ-10). В теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки органічного розладу особистості ( 07.0 за МКХ-10), епізодичного зловживання алкоголем (F 10.21 за МКХ-10). За своїм психічним станом ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення останній за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Питання осудності, як юридичне виходить поза межі компетенції судово-психіатричних експертів.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності вини у його вчиненні.
З вказаним висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду та вважає його законним, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого злочину, не заслуговують на увагу.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчиненого повторно.
Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом. При цьому особа точно, достовірно знає, що поширена нею інформація є неправдивою, розуміє, що такі повідомлення викликають обстановку страху у населення, порушують громадську безпеку. Тим самим винний усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці та бажає настання таких наслідків. Коли винний прагне дезорганізувати діяльність підприємства, установи, організації, викликати паніку - він діє з прямим умислом.
За фактичними обставинами, встановленими судом першої інстанцій, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що інформація яку він поширює не відповідає дійсності, а також те, що його повідомлення може викликати обстановку страху у населення, порушити громадську безпеку, відволікти певні служби від виконання їх обов`язків, повідомив до спецлінії управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУ НП у м. Києві неправдиву інформацію про підготовку вибуху на станції метро «Гідропарк» КП «Київський метрополітен» та повторно повідомив до спецлінії управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУ НП у м. Києві неправдиву інформацію про підготовку вибуху на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен».
Наведені обставини переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав та бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді шкоди громадській безпеці, що фактично настали, тобто він діяв з прямим умислом, в його діях наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України. Посилання обвинуваченого на те, що він повідомив про реально існуючі вибухові пристрої спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, із матеріалів провадження вбачається, що вибухових пристроїв, у тому числі і гранат на місці події виявлено не було. У повідомленнях про замінування, ОСОБА_7 указував на факт вибуху, через певний проміжок часу. Він не представився, не указав на наявність свого місця перебування та місця, де його можливо було б знайти.
Наведене указує як на наявність об`єктивної, так і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.
При цьому, зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд, відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, умисел, мотив вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль обвинуваченого, тому доводи апеляційних скарг про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу є безпідставними.
Не зважаючи на не невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина повністю доводиться показаннями свідків, які є послідовними, логічними, не викликають жодних сумнівів з точки зору їх достовірності та узгоджуються з іншими доказами у справі.
Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заперечення обвинуваченим своєї вини способом захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційних скарг за доводами захисника та обвинуваченого.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку було порушено вимоги кримінального процесуального закону, є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Доводи обвинуваченого про те, що вирок суду першої інстанції постановлений на припущеннях судді та прокурора, чим порушені вимоги ч.3 ст.273 КПК України та ухвалений з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема, недотримання засад кримінального провадження, презумпції невинуватості, порушенням принципу змагальності сторін, чим порушені положення ст.412 КПК України, не ґрунтуються матеріалами провадження та спростовуються наявними в матеріалах провадження доказах.
Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому явно не справедливого покарання, за своєю суворістю, на думку колегії суддів апеляційного суду вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, яке відноситься згідно із ст.12 КК України до категорії тяжкого злочину, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його вік, задовільний стан здоров`я, а саме відповідно до даних ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 16 липня 2019 року перебуває на обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, 2 ст., ризик 3 СН І, ішемічна хвороба серця (дифузний кардіосклероз, серцева недостатність І ст.), однак термінового стаціонарного лікування не потребує, має постійне місце реєстрації, прийнятні характеристики, спосіб життя, раніше судимий, за вчинення злочинів в тому числі проти громадської безпеки, одружений); обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено; обставин, що пом`якшують покарання не встановлено.
Інших переконливих аргументів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції щодо незаконності оскаржуваного вироку, у апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого з доповненнями не наведено.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.259 КК України.
Таким чином, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки ухвалений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів для його ухвалення, а тому підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями, колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на увалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що заявником фактично порушено питання про зміну судового рішення шляхом внесення до нього нових даних та зміни встановлених висновків суду, що не може бути предметом судового розгляду, який проводився судом за правилами ст.379, 380 КПК України є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4