Справа № 473/999/18
Веселинівський районний суд Миколаївської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2020смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Веселинове Миколаївської області об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 04.01.2018 року та № 0000028 від 13.04.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Терешківці Горохівського району Волинської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-05.06.2002 року Жовтневим районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі;

-21.11.2003 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

-26.04.2005 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.08.2014 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, раніше не судимого, працює КП «Водопостачання м. Вознесенська», перебуває в незареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
У судовому розгляді справи приймали участь сторони кримінального провадження: процесуальний прокурор Веселинівського відділення Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , процесуальний прокурор Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним вчинення:
- обвинуваченим ОСОБА_3 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, та погрози вбивством, насильством та знищенням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків;
- обвинуваченим ОСОБА_4 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Так, 03.01.2018 року приблизно о 23 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою, керуючись корисливим мотивом та прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, неподалік приміщення шиномонтажу, розташованого по вулиці Чубчика, 4, наздогнали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які йшли у напрямку вулиці Центральної, де скориставшись відсутністю перехожих громадян, здійснили напад, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилось у нанесенні ударів руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який при цьому періодично втрачав свідомість та отримав тілесні ушкодження у виді саден у тім`яній ділянці з ліва, у ділянці правої вушної раковини, у виличній ділянці з права, крововиливу на слизовій верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та тілесні ушкодження у виді рани у ділянці лоба з права, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У результаті чого, відкрито заволоділи грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 2600 грн., які знаходились у нагрудній кишені його куртки, та мобільним телефоном ОСОБА_7 марки «MAGNUS» білого кольору вартістю 2800 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб,визнав повністю. В судовому засіданні пояснив, що 03.01.2018 року, у вечірній час, знаходився в центрі м. Вознесенська. Разом з обвинуваченим ОСОБА_3 , з яким він був знайомий, підійшли до ларька, що розташований навпроти магазину «АТБ», де купив цигарки та пиво. В цей час там також знаходились потерпілі. Через деякий час між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 виникла сварка, яка потім переросла в бійку. Він разом з іншим потерпілим ОСОБА_8 втрутились в конфлікт, який виник між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , після чого бійка між останніми припинилась. Потерпілі пішли в сторону парка, а він разом з ОСОБА_3 залишились на місці. В цей час один з потерпілих, а саме ОСОБА_7 , крикнув їм з ОСОБА_3 , що він їм це так не залишить та зайшли на територію парку. Почувши це, обвинувачений ОСОБА_3 почав наздоганяти потерпілих. Він також побіг за ОСОБА_3 та потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Наздогнавши їх біля стоматології, він побачив, як обвинувачений ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Він хотів втрутитись, щоб припинити бійку між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , однак потерпілий ОСОБА_8 накинувся на нього, після чого він наніс останньому тілесні ушкодження в область голови, від яких ОСОБА_8 присів, а він забрав з нагрудної кишені його верхнього одягу кошти в сумі 2600 грн. Після цього він покинув місце пригоди. Обвинуваченого ОСОБА_3 після даної події він не зустрічав. Шкоду потерпілим відшкодував повністю. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що мобільний телефон у потерпілих він не брав.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб не визнав. В судовому засіданні пояснив, що 03.01.2018 року в 20:00 год. приїхав електричкою в м. Вознесенськ з Одеської області, де гостював у сестри та пішов в центр м. Вознесенська. З 21:00 год. до 22:00 год. він знаходився в гральному закладі, що розташований по вул. Київська в м. Вознесенськ, де грав в ігрові автомати. З 22:00 год. до 24:00 год. він перебував в іншому гральному закладі, що знаходиться біля церкви в м. Вознесенськ, після чого поїхав додому. Приїхавши додому о 00:30 год., він взяв таксі та поїхав до залізничного вокзалу, а звідти електропоїздом до м. Одеси. Також стверджував, що з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він знайомий не був, а в день події 03.01.2018 року він ні потерпілих, ні обвинуваченого ОСОБА_4 не бачив, та з ними не зустрічався. Обвинуваченого ОСОБА_4 він бачив декілька разів напередодні нового року. Перший раз, приблизно 28-29 грудня 2017 року в ігровому закладі, де ОСОБА_4 знаходився в нетверезому стані, та який виграв 5 тис. грн. і всім присутнім поповнив рахунок на ігровому автоматі по 50 грн.. Другий раз він бачив ОСОБА_4 приблизно 30-31 грудня 2017 року, коли разом з дружиною підійшли до ОСОБА_4 , щоб дізнатись про купівлю-продаж житлового будинку, який останній продавав. Однак, розмова з ОСОБА_11 не зав`язалась через те, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що прямих доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не має, під час огляду місця події нічого не було виявлено, відсутні докази про те, що він заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_7 , а тілесні ушкодження у останнього могли утворитися від його падіння об землю.

Разом з тим, не дивлячись на повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 та не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що передбачено ч. 2 ст. 187 КК України, вина обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_3 підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, сукупністю доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що точної дати події він не пам`ятає, однак припустив, що напередодні нового 2018 року, до нього в гості приїхав двоюрідний брат ОСОБА_8 та попросив позичити йому гроші. Взявши вдома 100 доларів він разом з братом ОСОБА_8 поїхали до знайомого товариша, щоб поміняти долари на гривні. Розміняні долари, а саме 2600 грн., він відразу віддав ОСОБА_8 , який поклав їх до кишені своєї куртки. Після цього вони пішли до центрального ринку в м. Вознесенськ, де біля ларька пили каву. В цей час до них підійшов ОСОБА_3 , якого він до цього не знав, та попросив у нього гроші, на що він відмовився та відповів, що потрібно самому заробляти. Це дуже обурило ОСОБА_3 і він відійшовши, через декілька хвилин повернувся вже разом з ОСОБА_4 та почав провокувати потерпілого на конфлікт. Щоб припинити конфлікт він зателефонував знайомому товаришу, який приїхав до них на автомобілі та намагався заспокоїти ОСОБА_3 .. Після того як його товариш поїхав геть, вони вважали, що конфлікт було залагоджено та пішли на стоянку таксі. Десь біля стоматології він почув тупіт, а потім хтось сильно вдарив його зі спини в область голови, в результаті чого він упав на землю. При цьому хто саме його вдарив він не бачив, однак впавши на землю він побачив ОСОБА_3 , який наносив йому удари ногами по голові, а ОСОБА_4 в цей час знаходився біля ОСОБА_8 .. Від нанесених ударів він на декілька секунд втратив свідомість, а прийшовши до тями виявив відсутність мобільного телефону марки «Magnus», у ОСОБА_8 були відсутні гроші, які він дав йому до цього. Підвівшись, вони разом з братом пішли до відділку поліції, де повідомили про злочин. Викрадений мобільний телефон йому через кілька тижнів повернули працівники поліції, який він в подальшому, під час проходження військової служби, зламав. Матеріальна та моральна шкода йому повністю була відшкодована ОСОБА_4 ;
- показами потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що 03.01.2018 року у вечірній час він разом з братом ОСОБА_7 знаходились біля ларька, який розташований навпроти супермаркету «АТБ» в м. Вознесенськ. В цей час до них підійшли обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останній почав провокувати ОСОБА_7 на конфлікт та бійку. Після цього вони разом з обвинуваченими перейшли на інший бік дороги, де до них на автомобілі під`їхав товариш ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_12 , якому перед цим зателефонував ОСОБА_7 , та після кілька хвилинної розмови конфлікт ОСОБА_7 з обвинуваченим ОСОБА_3 припинився. Після чого потерпілий ОСОБА_8 разом з потерпілим ОСОБА_7 вирішили піти до стоянки таксистів та перейшли на інший бік вулиці, звернувши в провулок, де розташований базар. Пройшовши кілька метрів потерпілий ОСОБА_8 відчув сильний удар у скроню, після чого втратив свідомість на 7-8 секунд. Прийшовши до тями він відчув, як з кишені його куртки були витягнуті грошові кошти. Хто наносив йому удари він не бачив, оскільки удар було нанесено зі спини потерпілого. Однак потерпілий впевнений, що після того як він прийшов до тями, бачив саме обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які від них відходили в іншому напрямку;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що працює таксистом в м. Вознесенськ. В лютому 2018 року на своєму автомобілі під`їхав на стоянку таксі, де його покликав знайомий таксист та повідомив, що його знайомий клієнт продає телефон. Зійшовшись з обвинуваченим ОСОБА_3 на сумі, він віддав останньому гроші в сумі 500 грн., а ОСОБА_3 віддав йому телефон білого кольору, марку якого він не пам`ятає. Куплений у обвинуваченого ОСОБА_3 телефон він привіз додому та увімкнув через декілька днів. Пізніше телефон взяла до школи його донька, а після цього до нього додому приїхали працівники поліції та вилучили телефон;

- показами свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що працює таксистом в м. Вознесенськ, обвинуваченого ОСОБА_3 він знає, останній є його постійним клієнтом. У другій половині дня 2018 року, точну дату він не пам`ятає, на стоянці до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_3 та запропонував купити в нього за 800 грн. телефон білого кольору, невідомої марки. Терміновий продаж телефону ОСОБА_3 пояснював тим, що не має коштів, щоб доїхати додому. При цьому ОСОБА_3 запевняв, що телефон не крадений. Не зійшовшись в ціні, він покликав свого знайомого таксиста ОСОБА_13 , який і купив у обвинуваченого ОСОБА_3 телефон;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працює оператором ігрових автоматів в АДРЕСА_1 . Взимку 2018 року, точну дату вона не пам`ятає, була на роботі в ігровому закладі, коли пограти на ігрових автоматах разом із співмешканкою прийшов ОСОБА_3 , якого вона дуже добре знає, оскільки він часто грає в ігровому закладі, де вона працює. Погравши на ігрових автоматах ОСОБА_3 вийшов на двір. Через декілька хвилин вона разом з іншими дівчатами також вийшли на поріг грального закладу щоб покурити. Через кілька метрів від них, біля ларька, стояли ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ще якісь особи, обличчя яких вона не бачила. По діях, які там відбувались вона зрозуміла, що між обвинуваченими та іншими особами відбувається якийсь конфлікт. Викуривши цигарку свідок зайшла до приміщення грального закладу, де через деякий час до приміщення зайшла співмешканка ОСОБА_3 і повідомила, що там відбувається бійка та в неї на столі залишила телефон, при цьому сказавши: «Хай полежить, бо він розіб`є його», а через 15 хвилин повернулась та забрала телефон. ОСОБА_15 також пояснила, що безпосередньо свідком бійки не була, марку телефону вона не пам`ятає та кому належить телефон вона не знає, однак зазначила, що у обвинуваченого ОСОБА_3 такого телефону раніше не бачила;

- протоколом огляду місця події від 04.01.2018 року та фототаблицями до нього, відповідно до яких слідчим, в присутності двох понятих, проведено огляд території вулиці Чубчика, розташованої в м. Вознесенськ в районі Центрального ринку (т. 3 а.с. 52-55) ;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.01.2018 року, згідно якого ОСОБА_7 повідомив, що 03.01.2018 року приблизно о 23:00 год. в м. Вознесенськ на вул. Чубчика в районі Вознесенського центрального ринку двоє невідомих осіб чоловічої статті із застосуванням насильства, шляхом нанесення ударів руками та ногами, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 2600 грн. та мобільним телефоном (т. 3 а.с. 56);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.01.2018 року, згідно якого ОСОБА_8 повідомив, що 03.01.2018 року приблизно о 23:00 год. в м. Вознесенськ на вул. Чубчика в районі Вознесенського центрального ринку двоє невідомих осіб чоловічої статті із застосуванням насильства, шляхом нанесення ударів руками та ногами, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 2600 грн. (т. 3 а.с. 57);

- висновком експерта судово-медичної експертизи № 9 від 09.01.2018 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено рани в ділянці лоба справа, садна в тім`яній ділянці з ліва, в ділянці правої вушної раковини, в виличній ділянці справа, крововиливи на слизовій верхньої губи. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень 03.01.2018 року біля 21:00-22:00 год. Згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, п. 2.3.3., рани відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно п. 2.3.5. садна та крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від удару (ударів) руками, ногами чи іншими предметами. Виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень найбільш вірогідно нападаючий та постраждалий знаходились обличчям один до одного в момент спричинення тілесних ушкоджень (т. 3 а.с. 61-62);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 28.03.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_8 , в присутності двох понятих, впізнав особу зображену на фото під № 1, на якій зображений ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 63-64);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 09.01.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_8 , в присутності двох понятих, впізнав особу, зображену на фото під № 1, на якій зображений ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 66-67);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 12.01.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_8 , в присутності двох понятих, впізнав особу зображену на фото під № 2, на якій зображений ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 68-69);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 28.03.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, впізнав особу зображену на фото під № 1, на якій зображений ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 70-72);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 09.01.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, впізнав особу зображену на фото під № 1, на якій зображений ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 73-74);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 11.01.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, впізнав особу зображену на фото під № 2, на якій зображений ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 75-76);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам та довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 28.03.2018 року, згідно яких підозрюваний ОСОБА_4 , в присутності двох понятих, впізнав особу зображену на фото під № 1, на якій зображений ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 77-78;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицями до нього від 28.03.2018 року, відповідно до яких підозрюваний ОСОБА_4 вказав на місце та обставини вчинення злочину (т. 3 а.с. 79-87);

- заявою ОСОБА_13 від 12.01.2018 року про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону марки «Magnus» білого кольору, який він придбав в невідомого чоловіка в м. Вознесенськ (т. 3 а.с. 88);

- протоколом огляду від 12.01.2018 року, згідно якого слідчим, в присутності двох понятих, проведено огляд мобільного телефону марки «Magnus», добровільно виданого ОСОБА_13 (т. 3 а.с. 89).

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_10 просила визнати недопустимим доказом протокол огляду від 12.01.2018 року мобільного телефону марки «Magnus», добровільно виданого ОСОБА_13 , оскільки в протоколі відсутні відомості щодо: місяця його складання, дії, яка проводиться, а саме - подія чи предмет огляду, ознаки ідентифікації телефону, а саме - рік, модель, пошкодження, упакування та опечатування телефону. Суд, в порядку ст. ст. 86-89 КПК України, оцінюючи як доказ протокол огляду від 12.01.2018 року мобільного телефону марки «Magnus», прийшов до переконання, що він є допустимий, оскільки отриманий у порядку, встановленому КПК України, зокрема ст. 237 КПК України, яким визначено порядок проведення огляду речей. При цьому стороною обвинувачення не надано протоколу вилучення телефону, а надано розписку потерпілого ОСОБА_7 від 18.01.2018 року, згідно якої останній отримав від слідчого належний йому мобільний телефон, який був у нього викрадений 03.01.2018 року, на зберігання (т. 3 а.с. 91).

Також захисник зазначила, що відомості про ІМЕЙ мобільного телефону вказані не вірно, та з матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, де знаходився телефон в період часу з 12.01.2018 року по 17.01.2018 року, що викликає сумніви у належності і допустимості речового доказу - добровільно виданого мобільного телефону. При цьому, захисник не послалась на матеріали кримінального провадження для обґрунтування своїх доводів. Разом з тим, в протоколі огляду від 12.01.2018 року мобільного телефону марки «Magnus» вказано відомості про ІМЕЙ телефону та зазначено, що мобільний телефон вилучено до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області. В подальшому 18.01.2018 року речовий доказ мобільний телефон марки «Magnus» був переданий потерпілому ОСОБА_7 на зберігання (т. 3 а.с. 91). А тому суд відкидає зазначенні вище доводи захисника та не бере їх до уваги.

Суд також відкидає доводи захисника ОСОБА_10 про те, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вказали механізм отриманих тілесних ушкоджень, оскільки в судовому засіданні останні вказали, як саме їм було спричинено тілесні ушкодження, а саме потерпілий ОСОБА_7 зокрема пояснив, що десь біля стоматології він почув тупіт, а потім хтось сильно вдарив його зі спини в область голови, в результаті чого він упав на землю, при цьому хто саме його вдарив він не бачив, однак впавши на землю він побачив ОСОБА_3 , який наносив йому удари ногами по голові, а ОСОБА_4 в цей час знаходився біля ОСОБА_8 , від нанесених ударів він на декілька секунд втратив свідомість. ПотерпілийОСОБА_8 зокрема пояснив, що звернувши в провулок, де розташований базар та пройшовши кілька метрів, відчув сильний удар у скроню, після чого втратив свідомість на 7-8 секунд, хто наносив йому удари він не бачив, оскільки удар було нанесено зі спини потерпілого.

Також, суд не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_10 про те, що до показів обвинуваченого ОСОБА_4 слід відноситись критично, так як першочергові покази останнього різняться від тих, що ним наданні при судовому розгляді кримінального провадження, оскільки суд у відповідності до вимог ст. 23 КПК України досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Окрім перелічених вище досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів, суд вважає за необхідне вказати на те, що потерпілому ОСОБА_7 внаслідок вчиненого нападу заподіяно легкі тілесні ушкодження, та легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розладу здоров`я. Втім, суд з огляду на встановлені фактичні обставини провадження про втрату свідомості потерпілим ОСОБА_7 одразу після вчиненого нападу на нього, вважає, що вказане свідчить на користь того, що застосоване до потерпілого насильство було небезпечним для його життя чи здоров`я. Суд дійшов такого висновку за результатами дослідження доказів у провадженні, зокрема показань обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що останній бачив, як обвинувачений ОСОБА_3 наносив удари потерпілому ОСОБА_7 , та показань потерпілого ОСОБА_7 щодо скоєння відносно нього цього злочину, що супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, внаслідок завданих йому ударів, перший з яких було нанесено по голові, внаслідок чого потерпілий впав на землю і втратив свідомість.
За загальним визначенням розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу.
Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого - намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.
Оцінивши зазначені вище та досліджені в судовому засіданні докази, які на переконання суду є належними, допустимими і достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов до висновку, що в межах обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винні у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та їх дії вірно і обґрунтовано кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні погрози вбивством, насильством та знищенням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» - прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» - на прокуратуру покладаються функції, зокрема: підтримання публічного (державного) обвинувачення в суді.

Пунктом 19 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурором органу прокуратури є прокурор місцевої прокуратури.

Незалежність прокурора відповідно до вимог п. 3, 7 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» забезпечується: забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора; визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки прокурора, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту.

Так, наказом прокурора Миколаївської області № 144к від 04.04.2017 ОСОБА_16 призначений на посаду прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області. Відповідно до наказу керівника Вознесенської місцевої прокуратури № 100 від 01.11.2017 до службових обов`язків прокурора ОСОБА_16 входить, у тому числі, нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, підтримання державного обвинувачення; участі у розгляді судом клопотань про взяття під варту, продовження строків тримання під вартою, проведення слідчих дій. Таким чином, ОСОБА_16 є службовою особою органів прокуратури Миколаївської області, структурним підрозділом якої є Вознесенська місцева прокуратура.

12.04.2018 року проводилось підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000025 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України, у якому вирішувалось питання, зокрема, про продовження застосування стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за клопотанням прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_16 .

Після заслуховування сторін вказаного кримінального провадження суддя видалився до нарадчої кімнати. Вийшовши з нарадчої кімнати, суддею було оголошено ухвалу про продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яка оскарженню не підлягає.

Після оголошення вказаної ухвали та закриття судового засідання 12.04.2018 о 13:17 год. обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в залі судових засідань Веселинівського районного суду Миколаївської області, обурився прийнятим рішенням та звинуватив прокурора ОСОБА_16 у безпідставному намаганні будь-якими способами позбавити його волі, у тому числі і шляхом скерування до суду клопотання про продовження строку застування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його підтримання у судовому засіданні.

Обурення ОСОБА_3 супроводжувались ненормативною лексикою та погрозами вбивством, застосуванням насильства стосовно прокурора ОСОБА_16 та його близьких родичів, а також знищенням їх майна. Вказані дії ОСОБА_3 погрожував реалізувати після звільнення з місць позбавлення волі або за допомогою своїх знайомих. Всі висловлювання ОСОБА_3 були спрямовані на адресу прокурора ОСОБА_16 , як службової особи органів прокурори, який виконував свої службові обов`язки та приймав участь у судовому засіданні, як державний обвинувач у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені погрози вбивством, насильством та знищенням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків визнав повністю. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що висловлювався в адресу ОСОБА_16 нецензурною лексикою, наговорив багато зайвого. Разом з тим, пояснити, що саме він говорив він не зміг, оскільки говорив це в стані сильного психічного розладу, був дуже знервований прийнятим рішенням про продовження строку тримання під вартою, однак не мав на меті наміру реалізувати погрози. Щиро розкаявся у вчиненому.
Ставити під сумнів достовірність та об`єктивність показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який в судовому засіданні підтвердив свою вину у вчинені погрози вбивством, насильством та знищенням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, у суду немає підстав. Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_3 цілком підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, сукупністю доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні, а саме:
-показами потерпілого ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що є працівником прокуратури та забезпечував нагляд у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 12.04.2018 року відбулось підготовче судове засідання в даному кримінальному провадженні, під час якого він подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , яке суддею було задоволено, що дуже обурило обвинуваченого ОСОБА_3 , після чого останній в адресу прокурора почав висловлювати погрози із використанням нецензурної лайки та лише після втручання конвою обвинувачений заспокоївся та припинив погрози. Потерпілий пояснив, що реально сприйняв погрози обвинуваченого ОСОБА_3 його життю та здоров`ю, оскільки останній вже відбував покарання;

-показами свідка ОСОБА_17 який пояснив, що навесні 2018 року був конвоїром та привіз обвинуваченого ОСОБА_3 в Веселинівський районний суд, де того дня розглядалось клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 . Після того, як суддя зачитав ухвалу та вийшов із зали судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 , обурившись прийнятим рішенням став дуже агресивний і знервований та почав висловлювати погрози у вигляді нанесення різних тілесних ушкоджень прокурору ОСОБА_16 . Обвинувачений ОСОБА_3 кричав, що знає де живе прокурор ОСОБА_16 та після звільнення з місць позбавлення волі вчинить фізичну розправу відносно останнього. Висловлювання погроз відбувалось близько 5 хв., після чого прокурор ОСОБА_18 вийшов із зали судового засідання, а ОСОБА_3 після втручання конвою припинив свої протиправні дії;

-показами свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні пояснив, що був конвоїром та привіз обвинуваченого ОСОБА_3 в Веселинівський районний суд, де того дня відносно обвинуваченого розглядалось клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Після судового засідання ОСОБА_3 став дуже агресивним та почав висловлювати погрози життю та здоров`ю прокурора ОСОБА_16 . Обвинувачений ОСОБА_3 сказав, що коли звільниться з місць позбавлення волі, знайде прокурора ОСОБА_16 та здійснить відносно нього фізичну розправу;

-показами свідка ОСОБА_20 яка пояснила, що в квітні 2018 року обіймала посаду секретаря судового засідання у Веселинівському районному суді, де під головуванням судді Веселинівського районного суду ОСОБА_21 слухалась кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після того як суддя оголосив ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 та вийшов із зали судового засідання, ОСОБА_3 почав висловлювати своє невдоволення прийнятою ухвалою суду та звинувачувати в цьому прокурора ОСОБА_16 . Обвинувачений ОСОБА_3 висловлюв в адресу прокурора ОСОБА_16 різні погрози фізичної розправи;

-наказом прокурора області ОСОБА_22 № 244-К від 11.04.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_16 з 14.04.2017 року призначено на посаду прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області (т. 3 а.с. 125);

-наказом керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_23 № 24 від 16.04.2018 року «Про розподіл обов`язків між керівництвом та оперативними працівниками Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області» згідно якого на прокурора ОСОБА_16 покладено обов`язки, у тому числі, здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, підтримання державного обвинувачення, участь у розгляді судом клопотань про взяття під варту та продовження строків тримання під вартою (т. 3 а.с. 126-143);

-протоколом судового засідання від 12.04.2018 року з розгляду кримінального провадження № 473/999/18 за обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України, згідно якого прокурор ОСОБА_16 приймав участь у розгляді даного кримінального провадження (т. 3 а.с. 146-148.

За таких обставин вина ОСОБА_3 у вчинені погрози вбивством, насильством та знищенням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язківдоказана і він підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 345 КК України.

При призначенні покарання для обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_3 вчинив злочини, який відноситься до злочинів середньої тяжкості та тяжкий злочин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 345 КК України, є щире каяття.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КК України, згідно зі ст. 66 КК України, в судовому засіданні не встановленні.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Вивчаючи особу обвинуваченого судом встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Згідно досудової доповіді органу пробації, складеної відносно ОСОБА_3 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється як високий. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 85 від 20.03.2018 року ОСОБА_3 страждає психічним розладом-легкою розумовою відсталістю з емоційно-вольовою нестійкістю. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував факт проведення судово-психіатричної експертизи. Запевняв, що експерти з ним не спілкувались та заперечував правильність зробленого ними висновку.

Разом з тим, допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 пояснила, що ОСОБА_3 був доставлений конвоєм в Миколаївську обласну психіатричну лікарню № 1 для проведення судово-психіатричної експертизи. Судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_3 була проведена комісією в складі трьох експертів. Крім неї, як лікаря-доповідача, до складу комісії входили: голова комісії ОСОБА_25 та член комісії ОСОБА_26 . Перед проведенням експертизи була оглянута документація, яка надійшла для проведення експертизи, особу ОСОБА_3 було встановлено за документами, що містились в матеріалах кримінального провадження. При проведенні експертизи експерти спілкувались з ОСОБА_3 , а також були досліджені медичні документи ОСОБА_3 .. За результатами судово-психіатричної експертизи трьома експертами був зроблений висновок про те, що ОСОБА_3 міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. Крім того, також зазначила, що висновок судово-психіатричної експертизи містить технічну помилку в написані дати народження ОСОБА_3 , а саме - замість вірного 14.08.1983 року було зазначено 11.08.1983 року.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 є осудним, оскільки під час вчинення кримінального правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому підстави в застосуванні до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру відсутні.

Враховуючи всі ці обставини суд вважає, що необхідним й достатнім для попередження скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 вчинив злочин, який відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не виявленні.

Вивчаючи особу обвинуваченого судом встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, має позитивну характеристику за місцем роботи, повністю відшкодував шкоду потерпілим. Має на утриманні пристарілу хвору матір та неповнолітнього пасинка. Згідно досудової доповіді органу пробації, складеної відносно ОСОБА_4 ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства, у томі числі для окремих осіб.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Також, згідно ч. 2 зазначеної статті на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи позитивні відомості про особу ОСОБА_4 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, за положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, належать до тяжкого злочину, вчинив злочин вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, визнав свою вину та висловив щире каяття, добровільно відшкодував шкоду потерпілим. Зазначені відомості про особу обвинуваченого є позитивними.
З врахуванням вказаних обставин, виходячи із особливостей і обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , зважаючи на його особу, суд переконаний, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому відносно нього доцільно застосувати ст. 75 КК України, на підставі якої звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання і покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цивільний позов не заявлявся.

У кримінальному провадженні судових витрат не має.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.01.2018 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній у вигляді тримання під вартою.
Речовий доказ по справі, а саме, мобільний телефон білого кольору марки «Magnus», який знаходився на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , слід вважати таким, що переданий законному власнику, оскільки згідно заяви останнього від 05.12.2019 року втрачений під час зміни дислокації військовою частиною в зоні виконання операцій об`єднаних сил.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.65-67, 69, 75 КК України, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією майна;
-за ч. 1 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 31.01.2018 рокуроку, тобто з дня фактичного затримання, зарахувавши в строк відбуття його покарання строк перебування ним під вартою з 31.01.2018 року до дати набрання цим вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і на підставі ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ - мобільний телефон білого кольору марки «Magnus», який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , вважати таким, що переданий законному власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області на протязі 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Веселинівського районного

суду Миколаївській області ОСОБА_1