Справа № 178/166/20
У Х В А Л А

14 лютого 2020 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Кринички за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 клопотання слідчої СВ Криничанського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000079 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, раніше судимого, маючого середню освіту, маючому на утриманні малолітню дитину, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчим СВ Криничанського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області до суду внесено клопотання, узгоджене з прокурором у кримінальному провадженні за № 000079 порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Згідно клопотання 12 лютого 2020 року в період часу з 22 години по 22 годину 30 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на напад на раніше знайомого ОСОБА_7 , з метою заволодіння коштами останнього, під приводом витребування боргу, який нібито завинив син потерпілого перед ОСОБА_6 , через незачинені двері проник до приміщення літньої кухні, розташованої на території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , де в цей час перебував потерпілий ОСОБА_7 .

Далі продовжуючи реалізацію вищевказаного умислу ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що потерпілий ОСОБА_7 є інвалідом, погрожуючи тілесними ушкодженнями останньому принесеним з собою ножем, почав вимагати гроші, та після того як потерпілий сказав, щоб він йшов вимагати борг до його сина, ОСОБА_6 , втілюючи свої погрози у дійсність, схопив дерев`яну табуретку та вдарив потерпілого ОСОБА_7 по голові два рази, від чого останній впав на підлогу. Продовжуючи реалізацію свого умислу ОСОБА_6 наніс ногами потерпілому ОСОБА_7 не менше 10 ударів по різним частинам тіла, крім того наніс більше 4 ударів дерев`яною табуреткою по голові та не менше семи ударів кулаками по всьому тілу потерпілого, при цьому нанісши одного удару ножем, завдавши різаної рани лівої руки в районі кисті.

Весь вказаний час задля залякування потерпілого ОСОБА_6 тримав у правій руці принесений з собою ніж, та погрожуючи, вимагав у ОСОБА_7 гроші та навіть після того як потерпілий вказав на поріз руки нападнику, ОСОБА_6 не зупинився та, вихопивши ціпок у потерпілого, який вже підвівся на табуретку, продовжив наносити удари ціпком потерпілому по тілу та голові, нанісши при цьому не менш ніж 10 ударів. Тільки після того, як ОСОБА_6 почув, що до двору потерпілого під`їхали працівники поліції, припинив свої злочинні дії та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням в інше приміщення.

13 лютого 2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням в інше приміщення.
Причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 13 лютого 2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими доказами в їх сукупності.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання і посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, просить обрати ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлюючи тим, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого чи свідків. Також наголошує на необхідності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на суспільну небезпеку, враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину тяжкого злочину, крім того він раніше неодноразово був засуджений.

Підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_4 просять не застосовувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Суд, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, свідків з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення, оскільки підозрюваному ОСОБА_6 може бути відоме місцезнаходження всіх речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, сам підозрюваний не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж населеного пункту, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 187 КК України, за якою ОСОБА_6 пред`явлена підозра, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, суд не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Під час досудового розслідування встановлено наявність ряду ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на місці вчинення кримінального правопорушення, побачивши працівників поліції став переховуватись та тікати і лише прийнятими заходами він був настигнутий, що свідчить про те що ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; перебуваючи на волі, підозрюваний може знищити чи іншим способом пошкодити речові докази, які мають суттєве значення по даному кримінальному провадженню; крім того ОСОБА_12 раніше неодноразово був засуджений за різного характеру злочинів, серед яких за вчинення середньої тяжкості та тяжких злочинів, а так само може вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик чого передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про Тому суд вважає неможливим застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що спричиняє висновок суду про задоволення клопотання. При цьому суд у відповідності із ч. 4 ст. 183 КПК України вважає можливим не визначати підозрюваному розмір застави, оскільки він підозрюється в скоєнні злочину, вчиненого з застосуванням насильства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 193, 194 КПК України суддя, -
У Х В А Л И В :

Підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт.Кринички Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрованому АДРЕСА_1 за ч. 3 ст. 187 КК України, обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали складає шістдесят днів, починаючи з 13 лютого 2020 року.
Підозрюваному ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 5-ти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1