КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

27 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0004137 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Стягнено із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Цим же вироком по справі вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 , 05.07.2017 року близько 05 год. 00 хв., діючи спільно за попередньою змовою групою осіб із невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_12 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та повернення його на свою користь, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника домоволодіння та сторонніх осіб поблизу себе, керуючись єдиним спільним умислом, таємно проник до гаражного приміщення вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав речі, що належать ОСОБА_12 , а саме: кутову шліфувальну машинку марки «ELTOS», вартістю 866 грн. 66 коп., 44 упаковки будівельної утеплювальної вати марки «ROCK WOOL» вартістю 337 грн. 99 коп. за упаковку, на суму 14 871 грн. 56 коп., два радіатори стальних (тип 22) марки «WARNE CRAFT» вартістю 1186 грн. 30 коп. за шт., на суму 2372 грн. 60 коп., два радіатори стального (тип 22Р) марки «WARNE CRAFT» вартістю 1 315 грн. 17 коп. за шт., на суму 2 630 грн. 34 коп., які завантажили до автомобіля.
Після чого, ОСОБА_6 разом із невстановленими особами покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріального збитку на загальну суму 20 741, 16 гривні.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та закрити провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку з не доведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, захисник посилається на те, що оскаржуваний вирок винесено з грубим порушенням норм процесуального права, є незаконним, необґрунтованим та винесеним на недопустимих доказах.

Зокрема, як зазначає апелянт, в порушення п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України, в матеріалах провадження відсутні документи, які б підтверджували повноваження слідчих на проведення досудового розслідування.

Також, як вказує апелянт, в провадженні відсутнє доручення прокурора на проведення досудового розслідування відповідному органу досудового розслідування.

Звертає увагу апелянт і на те, що в матеріалах провадження містяться наступні документи витяг з ЄРДР та протокол ОМП, і відповідно до інформації, яка міститься у витязі з ЄРДР, дата внесення відомостей 06.07.2017 року 8:46:41 год., відповідно до протоколу ОМП огляд проводився 05.07.2017 року з 20:40 год. до 22:10 год., що свідчить про те, що між закінченням проведення ОМП та внесенням відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є розрив у часі близько 10 годин, а тому є порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, що дає підстави вважати, що інформація внесена до ЄРДР з порушенням, а тому всі наступні процесуальні дії протизаконні та є такими, що отримані з порушенням вимог КПК України.

На думку апелянта, в оскаржуваному вироку судом не надано ніякої оцінки письмовим доказам, наявним в матеріалах провадження та, які були досліджені.

Крім того, захисник зазначає про те, що в оскаржуваному вироку, як на доказ вини ОСОБА_6 , суд посилається на протокол обшуку від 06.07.2017 року та протокол пред`явлення речей для впізнання від 06.07.2017 року, однак під час судового розгляду стороною захисту було подано два клопотання про визнання недопустимими доказами протоколу обшуку від 06.07.2017 року та протоколу пред`явлення речей для впізнання від 06.07.2017, проте, під час винесення оскаржуваного вироку, суд грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 89 КПК України, що є порушенням процесуального закону, та не вирішив по суті заявлені клопотання.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на які суд посилається у вироку, як на доказ вини ОСОБА_6 , апелянт вважає, що показання вказаних свідків повністю доводять непричетність обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у інше приміщення, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги та повне невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, його вина, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваному вироку, повністю доведена сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , які детально наведені у вироку та які узгоджуються між собою та іншими доказами, які суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 85 КПК України, визнав належними та допустимими.

Зокрема, крім показань наведених вище осіб, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується також сукупністю письмових доказів, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого 05.07.2017 року до правоохоронних органів звернувся ОСОБА_12 та повідомив, що 05.07.2017 року близько 05 години невідомі особи викрали з гаражного приміщення речі, за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 44);

- протоколом огляду місця події від 05.07.2017 року, згідно якого було оглянуто гаражне приміщення, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду на другому поверсі гаражного приміщення було виявлено сліди взуття (т. 1, а.с. 46-50);

- протоколом обшуку від 06.07.2017 року, відповідно до якого під час обшуку гр. ОСОБА_16 добровільно видав речі, які залишив на зберігання ОСОБА_6 , у тому числі: мінеральну будівельну вату ТМ «ROCK WOOL» у кількості 44 упаковки; кутову шліфувальну машинку ТМ «ELTOS» серійний номер 111893; батареї ТМ «WARNE CRAFT» білого кольору у кількості 4 шт. (т. 1, а.с. 56-70);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 06.07.2017 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_12 були пред`явлені речі, вилучені під час обшуку, серед яких він впізнав належні йому речі, які були викрадені 05.07.2017 року в АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 91-94);

- висновком експерта № 12-4/1134 від 27.09.2017 року, згідно якого ринкова вартість бувшої у використанні кутової шліфувальної машинки «ELTOS» МА1800, 1800W, станом на 05.06.2017 могла становити 866 грн. 67 коп.; ринкова вартість однієї упаковки нової будівельної утеплювальної вати, розміром 50x1000x500 мм., марки «ROCKWOOL» модель Fasrok, станом на 05.06.2017 могла становити 337 грн. 99 коп.; ринкова вартість одного нового радіатора стального тип 22 500x700 з боковим підключенням марки «WARME CRAFT» станом на 05.06.2017 могла становити 1186 грн. 30 коп.; ринкова вартість одного нового радіатора стального тип 22Р 500x800 з боковим підключенням марки «WARME CRAFT» станом на 05.06.2017 могла становити 1315 грн. 17 коп. (т. 1, а.с.99-104).

Оцінюючи наведені у вироку докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.
При цьому, аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів не може з ними погодитися, з огляду на таке.
Незважаючи на те, показання потерпілих та допитаних в судовому засіданні свідків, у тому числі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , самі по собі, не є прямими доказами безпосередньої участі ОСОБА_6 у таємному викрадені майна потерпілих ОСОБА_17 за встановлених судом обставин, надана у вироку оцінка зібраних по справі доказів у їх сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дозволяє зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_6 був не лише посвідчений в деталі підготовки та вчинення інкримінованої йому крадіжки, а також місця зберігання викраденого майна, а й брав безпосередню участь у вчиненні об`єктивної сторони цього злочину на всіх його етапах, оскільки, згідно показань свідка ОСОБА_13 , в тому числі в суді апеляційної інстанції, а також показань свідка ОСОБА_16 , саме ОСОБА_6 фактично залучив ОСОБА_13 , у якого був автомобіль «Газель» білого кольору, для перевезення викраденого майна та забезпечив місце його зберігання у свідка ОСОБА_16 , що підтверджує його конкретну роль як співучасника злочину та координацію дій з іншими співучасниками, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження.
Той факт, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , так само як і свідок ОСОБА_13 заявили про те, що вони не бачили на місці злочину обвинуваченого ОСОБА_6 , всупереч доводам захисника, не може служити підставою для висновку про те, що останній не причетний до крадіжки, за яку його засуджено, оскільки суд першої інстанції надав окрему оцінку цим обставинам, критично поставившись до достовірності показань свідка ОСОБА_13 в цій частині, оскільки вони не узгоджуються із загальною картиною події злочину, яка була встановлена судом на підставі усієї сукупності доказів, а не на показаннях окремих свідків.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам та в порушення вимог ст. 89 КПК України, не визнав ряд письмових доказів, зокрема протокол обшуку від 06.07.2017 року та протокол пред`явлення речей для впізнання від 06.07.2017 року, недопустимими доказами.
Це стосується і доводів апеляційної скарги щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених під час досудового розслідування, а саме проведення слідчих дій, зокрема огляду місця пригоди до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та проведення досудового розслідування слідчими за відсутності документів, які б підтверджували їх повноваження на це.
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення або які у будь-якому разі тягнуть за собою скасування судового рішення.
Окрім цього, а ні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , а ні доводи апеляційної скарги його захисника адвоката ОСОБА_7 не містять у собі достатніх даних про наявність обставин, передбачених ст. 284 КПК України, які б могли служити підставою для скасування обвинувального вироку та закриття судом апеляційної інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , в тому числі через не доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів та особу обвинуваченого.
Крім цього, суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, працює плиточником по найму, одружений, має двох неповнолітніх дітей: сина 2013 року народження та доньку 2005 року народження, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Також суд врахував поведінку обвинуваченого, який у вчиненому не розкаявся, збитки потерпілим не відшкодував, не вчиняв ніяких дій для погашення збитків, що свідчить про те, що він не усвідомив суспільної небезпеки своїх дій, тяжкості наслідків, а тому визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншої міри покарання та вважав, що призначене покарання у виді позбавлення волі буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Наведені у вироку мотиви призначеного покарання, дозволяють колегії суддів зробити висновок про те, що при вирішенні питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_6 та чи повинен він відбувати це покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні цього питання.
Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки воно є не тільки близьким до мінімального за своїм розміром, виходячи з меж, встановлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, а й необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги та приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/213/2020

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_18

Доповідач - суддя ОСОБА_1