Ухвала
іменем України
17 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 584/1379/18

провадження № 51-6242 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Путилівського районного суду Сумської області від 30 травня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_6 ,
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Путилівського районного суду Сумської області від 30 травня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 12750 грн. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 7 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю за обставин, наведених у вироку.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_6 19 травня 2018 року близько 23:30

у кафе-барі «Епіцентр», розташованому напросп. Іоанна Путивльського, 57/1 у м. Путивлі Сумської області, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки, діючи зухвало, грубо порушуючи громадський порядок, схопила ОСОБА_4 за руки та стисла їх в ділянці плеча, після чого схопила останню за волосся та почала тягти її у різні боки, доки їх не розборонили присутні. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 потерпілій було заподіяно легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 просить на підставі передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання та стягнутої на користь потерпілої моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначений ОСОБА_6 захід примусу є занадто м`яким, оскільки засуджена вину у вчиненому заперечувала, шкоди потерпілій не відшкодувала. Вказує, що судами безпідставно не враховано обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також необґрунтовано взято до уваги, що засуджена здійснює догляд за батьком інвалідом першої групи. Крім того, просить збільшити розмір стягнутої на користь потерпілої суми моральної шкоди до 100 000 грн.

Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який її засуджено, та кваліфікація її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винної, яка раніше не судима, негативних характеристик не має, на спеціальних обліках не перебуває, має батька інваліда першої групи, вибачилась перед потерпілою в судовому засіданні, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією частини статті, за якої її визнано винною.
Щодо вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, місцевий суд, врахувавши конкретні обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, викликаних хуліганськими діями засудженої, а також страждання та приниження потерпілої, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої, стягнувши на її користь 7000 грн моральної шкоди.
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок, врахував те, що до кримінальної та адміністративної відповідальності ОСОБА_6 не притягувалась, а під час перебування кримінального провадження в суді першої інстанції, прибувала на судові виклики та не вчиняла жодних дій на затягування розгляду справи, при цьому на наступний день після ухвалення судом оскаржуваного вироку, нею було сплачено штраф та перераховано потерпілій присуджений до стягнення розмір моральної шкоди, і постановив мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання законним та обґрунтованим, таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України. Також апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову потерпілої, вказавши, що розмір присудженого до стягнення грошового відшкодування моральної шкоди встановлений з урахуванням всіх обставин справи та вимог закону, з дотриманням засад розумності та справедливості.
Відповідно до наданої копії оспорюваної ухвали апеляційний суд при перегляді вироку належним чином перевірив усі доводи апеляційної скарги представника потерпілої, у тому числі щодо не врахування судом обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також необґрунтованого врахування того, що засуджена здійснює догляд за батьком інвалідом першої групи, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, й умотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, з яких відмовив у задоволенні апеляційних вимог.
Зміст ухвали апеляційного суду не суперечить вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права при здійсненні судового й апеляційного провадження, а тому і не має необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Путилівського районного суду Сумської області від 30 травня 2019 року

та ухвалу Сумського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3