Справа № 562/3254/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
02.06.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні контрольне провадження № 11кп/4806/635/20 за клопотаннями у кримінальному провадженні № 0000009 про продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , із збереженням раніше визначеного розміру застави, і про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , в якому захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2020.

Цією ухвалою відмовлено в задовільненні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , задовільнено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби управління нагляду в кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 і продовжено до 22:00 03.04.2020 запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2012 за ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України на три роки позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинуваченого в учинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч.3 ст. 305, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 311, ч.2 ст. 311, ч.3 ст. 311, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , зареєстрованого у цьому ж населеному пункті за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого, обвинуваченого в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 27, ч.3 ст. 305, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 311, ч.2 ст. 311 КК України, а також запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_5 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_6 , не судимого, обвинуваченого в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.2 ст. 311, ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 311 КК України. ОСОБА_11 зобов`язано прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу суду, здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що умисно, з корисливих мотивів, підбуривши ОСОБА_11 і за попередньою змовою з ним 16.03.2018 перемістив через митний кордон в Україну 28000 псевдоефедриновмісних пігулок «Cirrus» з вмістом 2592,85 г прекурсора псевдоефердрину, 17.03.2018 поблизу будинку № 7 по вул. Жовтнева в смт. Зоря Рівненської області придбав від ОСОБА_11 за 14 000 грн. 7000 таких пігулок з вмістом 648,2125 г «псевдоефедрину», у період з квітня 2017 до кінця другої декади березня 2018 року за невстановлених обставин придбав 58,373 г «псевдоефедрину» і наступальну осколкову ручну гранату РДГ-5, які зберігав в орендованій квартирі АДРЕСА_7 , де вони були виявлені під час обшуку.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за:

- ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 305 КК України як підбурювання до переміщення прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, в особливо великих розмірах;

- ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах;

- ч. 2 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту;

- ч.3 ст. 311 КК України як незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, в особливо великих розмірах;

- ч.1 ст. 263 КК України придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 захисник вмотивував тим, що обвинувачений утримується під вартою більше року і 10 місяців при тому, що реальних ризиків його ухилення від суду не існує: доказів його наміру ухилитися від суду прокурор не надав, зі свідками, які є працівниками митниці і проживають в іншому регіоні країни, понятими, ОСОБА_5 не знайомий, має міцні соціальні зв`язки, зокрема сім`ю, в якій двоє малолітніх дітей, мати 1957 року народження, постійне місце проживання. Зауважує, що до об`єднання кримінальних проваджень ОСОБА_5 перебував під домашнім арештом і жодного разу умов цього запобіжного заходу не порушив і свої обов`язки виконував сумлінно.

Клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою прокурор вмотивував тим, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, може вдатись до переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, і що ці ризики не зменшилися. У підтвердження існування цих ризиків прокурор зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується в кількох тяжких і особливо тяжких злочинах, зареєстрований і проживає в різних населених пунктах, неодружений, не має постійного місця роботи, судимий, притягується до кримінальної відповідальності ще у двох інших кримінальних провадженнях: за ухилення від адміністративного нагляду та за порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст. 286 КК України. Ці обставини, на думку прокурора, вказують, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став і може вдатись до вчинення нових злочинів. У підтвердження свого міркування про існування ризику переховування ОСОБА_5 від суду прокурор наводить факти відмови останнього прибути на вимогу колегії суддів у судове засідання 14.09.2018, у зв`язку з чим судом було застосовано привід; неодноразової його відмови дати пояснення, показання і відповідати на запитання слідчого. Вказує також, що вартість придбаних ОСОБА_5 прекурсорів становить близько 175 000 грн., загальна вартість вилучених таблеток - понад 800 000 грн., їх збут міг вкрай негативно вплинути на суспільство в цілому та спричинити особливо тяжкі наслідки здоров`ю громадян. Стверджує, що відомості про майновий стан ОСОБА_5 , зокрема про наявність у осіб з його оточення коштовних транспортних засобів, свідчить про високий рівень його матеріального забезпечення та, відповідно, про достатні можливості внесення застави, у зв`язку з чим є необхідність збереження її у розмірі, визначеному раніше: у 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В ухвалі суд зазначив, що кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , характеризуються високим ступенем суспільної небезпечності, пов`язані з широким колом осіб, з яких багато не встановлені або розшукуються, можливо, є співучасниками, а їх спілкування з ОСОБА_5 у разі звільнення його з-під варти, може зашкодити досудовому розслідуванню їх ролі в кримінальних правопорушеннях, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а сторона захисту не надала доказів зникнення або зменшення ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших учасників судового провадження настільки, щоб додержання ним своїх обов`язків міг гарантувати менш жорсткий запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. На його думку, прокурор вмотивував клопотання «не коректно, у формі абстрактних суджень» про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає це клопотання прокурора, як і попередні, не підтвердженим доказами, невмотивованим. Стверджує, що заявлених ризиків насправді немає, що суд фактично звільнив сторону обвинувачення від обов`язку доказування їх існування. Водночас, посилання суду на ненадання стороною захисту доказів на підтвердження можливості застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, свідчить, на його думку, про порушення судом принципу рівності сторін у процесуальних правах. Зауважує, що ОСОБА_5 перебуває під вартою понад 1 рік і 10 місяців, що ухвала постановлена щодо трьох обвинувачених одночасно всупереч вимогам КПК України що, в її резолютивній частині не вказаний розмір застави та обов`язки обвинуваченого, у разі її внесення. Останнє, на думку захисника, свідчить про вихід суду за межі розгляду клопотання та погіршення становища обвинуваченого.

Прокурор подав апеляційному суду клопотання про розгляд провадження без його участі, забезпечити розгляд провадження в режимі відеоконференції під час трансляції з Сарненського районного суду Рівненської області виявилось неможливим через незалежні від обох судів причини технічного характеру. З огляду на те, що оскарженою ухвалою строк тримання під вартою обвинувачених був продовжений до 22:00 03.04.2020, тобто, що строк її дії закінчився два місяці тому, перенесення апеляційного розгляду провадження вчергове апеляційний суд визнав неможливим.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи сторін і приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задовільненню з таких підстав.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до приписів, указаних у ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання щодо особи запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, але не доведе недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно зі статтею 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення цих питань судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Можливості окремого апеляційного оскарження ухвали про відмову в зміні запобіжного заходу, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції, КПК України не передбачено, а питання щодо розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою кількох обвинувачених в одному провадженні та вирішення його однією ухвалою не врегульовано.
Відповідно до ч.2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 положення цієї норми кримінального процесуального закону є неконституційним тільки в частині унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції додержано, а його рішення про відмову змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_5 окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Розглядаючи апеляційну скаргу в частині, що стосується рішення про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.
ОСОБА_5 раніше судимий за тяжкі злочини проти здоров`я населення, знову обвинувачується в учиненні кількох, в тому числі особливо тяжкого, злочинів цього ж виду, за які йому загрожує покарання до дванадцяти років позбавлення волі, не має постійного джерела доходу. При застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтованість підозри ОСОБА_5 та існування заявлених стороною обвинувачення ризиків сумнівів не викликали, а інші запобіжні заходи були визнані такими, що не гарантують його належної поведінки. Судовий розгляд кримінального провадження триває і дослідження доказів обвинувачення може сприяти уяві та переконанню обвинуваченого про невідворотність покарання. Довід сторони захисту не переконують у тому, що ризики переховування, ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень взагалі перестали існувати або зменшилися настільки, що інший, не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, здатний їм запобігти. Крім того, існує необхідність проведення великої кількості процесуальних дій, спрямованих на дослідження доказів та встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, чому обвинувачений, зі значним ступенем ймовірності, може бути зацікавлений перешкодити.

Апеляційний суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема ОСОБА_5 , з урахуванням обсягу і тяжкості обвинувачень, кількості обвинувачених, за своєю тривалістю на даний час не виходить за межі розумного строку і відповідає суспільному інтересу. Обставин, які свідчили б про те, що тримання ОСОБА_5 під вартою не виправдовує такого ступеня втручання в його права і свободи задля забезпечення суспільного інтересу і цілей судового провадження, під час розгляду провадження апеляційним судом не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу залишити без задовільнення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2020, якою відмовлено взадовільненні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 і продовжено строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000009 до 22:00 03.04.2020, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді :