Провадження № 1-кп/638/793/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому в приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0002179 від 04.06.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Харкова, з вищою освітою, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює провідним інженером-дослідником в Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут», не є особою, яка має інвалідність, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 11.05.2018р., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , приблизно о 19 год 35 хв., мав словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, які склалися з ОСОБА_7 , в ході чого у ОСОБА_5 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні до останньої, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , завдав ОСОБА_7 декількох ударів кулаком правої руки прямо, в область її обличчя, а саме удари в область верхньої та нижньої губи, в область лівого ока та в лобну частину голови, внаслідок чого останній, згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/564-А/18 від 12.07.2018р., спричинені наступні тілесні ушкодження : крізна забійна-рвана рана верхньої губи, гематома чолової області зліва це легкі тілесні ушкодження за критерієм короткочасного здоров`я (п.2.3.3. Правил «Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень»), та вивих 41, 42, 31, 32 зубів з наступним їх видаленням це ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм стійкої втрати працездатності (2.2.2 Правил «Судово- медичного визначення ступеню тяжкості ушкоджень).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно 11.05.2018р. прийшов разом з другом ОСОБА_9 до комунальної квартири АДРЕСА_3 , де раніше проживав. У вечірній час того ж дня, з сусідкою по квартирі ОСОБА_7 стався конфлікт, під час якого він наніс декілька ударів кулаком правої руки в обличчя потерпілої. Цивільний позов потерпілої, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнає частково, так як визначена сума відшкодування моральної шкоди є занадто великою. У повному обсязі визнає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди та в добровільному порядку перерахував через відділення пошти суму у розмірі 4000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, а також 5000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, тобто в частині, яку він визнає, в іншій частині вимоги про стягнення моральної шкоди не визнає, вважає, що визначена сума відшкодування є занадто великою.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що з обвинуваченим знайома вже близько 25 років, так як він раніше проживав у комунальній квартирі АДРЕСА_3 . З сусідом ОСОБА_5 були не дуже гарні стосунки. ОСОБА_7 підтвердила обставини подій 11.05.2018р., які викладені в обвинувальному акті. Зазначила, що всі удари обвинувачений наносив їй в обличчя, скільки точно було ударів не пам`ятає, так як впала і знепритомніла. Вона з сином зачинились у своїй кімнаті, викликали поліцію, швидку медичну допомогу, її було госпіталізовано до лікарні. Після того, що сталося ОСОБА_5 сам до неї не приходив, вибачення не висловлював, матеріальної допомоги не надавав. Підходив тільки його адвокат та запитував про примирення з обвинуваченим. Про відшкодування шкоди та кошти на лікування з обвинуваченим не було розмов, він нічого не пропонував. Підтвердила, що отримала відшкодування у розмірі 9000 грн. Цивільний позов підтримує, просить задовольнити вимоги з урахуванням вже отриманого відшкодування.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК країни, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 КК України.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, відомості про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та наявність обставини, яка обтяжуює покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вирішуючи відповідно до ст. 66 КК України питання наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на визнання обвинуваченим вини, у кримінальному провадженні відсутні дані, що вказують на наявність обставини, яка пом`якшує покарання засудженого, а саме його щире каяття у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к, від 18.09.2019 у справі №166/1065/18).

В матеріалах провадження наявний цивільний позов потерпілої, однак з пояснень потерпілої та її представника вбачається, що ОСОБА_5 не бажає відшкодовувати моральну шкоду. Відсутні також відомості на підтвердження того, що обвинувачений крім часткового відшкодування завданої шкоди намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсував їй перенесені страждання, чи полегшив душевний біль, висловив щирі вибачення, чи вчинив інші позитивні дії, спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Крім того, суд звертає увагу, що з 11.05.2018р. та протягом значного часу, обвинуваченим ОСОБА_5 не вживались достатні заходи на примирення з потерпілою та відшкодування останній заподіяної шкоди, у тому числі на термінове лікування, а тільки у лютому 2019р. було здійснено часткове відшкодування.

Також не знайшли підтвердження та не доведені обвинуваченим обставини щодо знаходження на його утриманні батьків похилого віку.

Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Потерпіла у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 - жінка похилого віку, 1940 року народження, у зв`язку з чим, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, утриманців не має, одружений, має вищу освіту та працює провідним інженером-дослідником в Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут» з 1990 року по теперішній час, де характеризується з позитивної сторони, має подяки з приводу участі у діяльності профспілок, грамоту за активну участь в охороні громадського порядку, не є особою, яка має інвалідність.

Уповноваженим органом з питань пробації складено досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні від 27 листопада 2019 року, згідно якої виправлення ОСОБА_5 можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до вчиненого, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілої, яка вважала, що обвинувачений повинен понести найсуворіше покарання, суд, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волів межах санкції інкримінованої статті КК України, що відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Однак, з урахування даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, тривалий час працює провідним інженером-дослідником в Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут» та має позитивні характеристики за місцем роботи, враховуючи конкретні обставини справи, зважаючи на висновки органу пробації в досудовій доповіді, суд вважає, що ОСОБА_5 не потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.
У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину в сумі 3758,10 грн., моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн., а також заявлено вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн.
Відповідно до положень ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.
Нормами ч.1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В судовому засіданні обвинувачений наголошував на тому, що ним у добровільному порядку відшкодовано у повному обсязі матеріальну шкоду та моральну шкоду в частині, яку він визнає, що разом складає 9000,00 грн. В свою чергу потерпіла підтвердила отримання відшкодування у розмірі 9000 грн.
Тобто, сума у розмірі - 3758,10 грн., яку заявлено позивачем на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, відшкодована у повному обсязі та є сплаченою.
При вирішенні цивільного позовув частині заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і вважає, що незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_5 заподіяна моральна шкода.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, судвраховує ступінь спричиненого потерпілій, яка є особою похилого віку, фізичного болю, необхідність проходження лікування, характер і обсяг душевних, психологічних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень, тяжкі вимушені зміни у звичайному ритму життя, труднощі та незручності понесені потерпілою, у зв`язку із пошкодженням зубів та щелепи, виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням часткового відшкодування у розмірі 5241,90 грн. (9000,00 3758,10), приходить до висновку про часткове задоволення вимог та вважає доцільним стягнути з відповідача (обвинуваченого) на користь позивача (потерпілої),в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, суму у розмірі 15 000,00 гривень.
Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Позивачем ОСОБА_7 завлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн., на підтвердження яких надано договір про надання правової допомоги б/н від 25.10.2018р., додаткову угоду до договору від 25.10.2018р., акти виконаних робіт від 23.11.2018р., 22.06.2018р. та квитанції до прибуткового касового ордера від 23.11.2018р. на суму 8000,00 грн. та від 22.06.2018р. на суму 3200,00 грн.
Відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити вказані витрати, так як вважає, що заявлена сума не відповідає принципу співмірності виконаних адвокатом робіт(наданих послуг) та складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а саме це стосується витрат на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, складання цивільного позову, участі в засіданні.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій співмірності та розумності їх розміру, приймає до уваги складність та конкретні обставини справи, надані докази в підтвердження заявлених вимог,фактичний об`єм виконаної роботи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
Суд звертає увагу, що в актах виконаних робіт від 23.11.2018р., 22.06.2018р. зазначено опис робіт (наданих послуг) із вказівкою вартості окремо за кожним пунктом, однак ніяких вказівок щодо затраченого часу на їх виконання не наведено.
Так, заявлені вимоги щодо відшкодування розміру правової допомоги за ознайомлення в суді з матеріалами провадження в сумі 1600 грн., враховуючи об`єм матеріалів та складність справи, є явно завищеним та такими, що підлягає зменшенню до 500 грн.

На підтвердження наданих послуг щодо ознайомлення в Харківській місцевій прокуратурі №1 з матеріалами кримінального провадження позивачем не надано доказів, тому суд вважає їх недоведеними та такими що не підлягають задоволенню.

Вимоги щодо відшкодування розміру правової допомоги на послуги зі складання цивільного позову, адвокатських запитів та клопотання про повернення обвинувального акту підлягають задоволенню.

Позивач також просить відшкодувати розмір правової допомоги на послуги за участь адвоката ОСОБА_8 в якості представника потерпілої в судових засіданнях 26.11.2018р., 04.06.2019р., 04.03.2020р. у сумі 4800,00 грн., а саме 1600 грн. за кожне засідання.

Як вбачається із журналів судового засідання, загальна тривалість судового засідання від 26.11.2018р. складала 17 хвилин, при цьому представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 тільки висловив позицію з приводу заявленого клопотання та його виступ тривав не більше 5 хвилин, судове засідання 04.06.2019р., з урахуванням видалення головуючого до нарадчої кімнати, тривало близько години, а судове засідання 04.03.2020р. тривало півтори години.

Так, враховуючи складність справи, тривалість судових засідань за участю представника позивача, суд застосовує критерій співмірності та розумності розміру заявлених вимог щодо відшкодування розміру правової допомоги на послуги за участь представника потерпілої в судових засіданнях, у зв`язку з чим суд також вважає за необхідне зменшити розмір відповідних витрат та приходить до висновку, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати в сумі 1500 грн., а саме 500 грн. за кожне засідання.

У зв`язку із викладеним підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5200,00 грн.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: суддя ОСОБА_1