ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 628/3465/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2216/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , який не доставлений з причин карантинних заходів, з участю його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 03 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 05 2020 року включно (а.с.6-8).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити обраний щодо нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час з 21:00 год. до 06:00 год.

Такі вимоги мотивував тим, що він не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не зустрічався з учасниками даного кримінального провадження та, відповідно, не здійснював щодо них жодного тиску, а тому ризики, заявлені прокурором, необґрунтовані. Вказав, що ризик скоєння ним нового злочину не може підтверджуватися лише тим, що він раніше судимий, оскільки протягом майже 6 років він не притягувався до відповідальності. Зазначив, що має дружину та дитину, неофіційно працевлаштований на будівництві, що свідчить про те, що його заробіток легальний (а.с.2).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинуваченого, належним чином повідомленого про розгляд його апеляційної скарги, не було доставлено в судове засідання апеляційного суду у зв`язку з карантинними заходами.

Захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги останнього, просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст.176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Так, судом було враховано наявність ризиків, перелічених у ст.177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Зокрема, суд врахував те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішень про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому злочині.
Крім того, в клопотанні прокурор обґрунтовує ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні тим, що свідок ОСОБА_10 особисто знайомий з обвинуваченим, а незаконний вплив на нього може суттєво зашкодити.
Не залишились поза увагою суду і відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, судимість у встановленому законом порядку не знято і не погашено, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та, за версію сторони обвинувачення, повторно вчинив аналогічний злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, що свідчить про підвищену його суспільну небезпечність як особи, кримінальну спрямованість його поведінки та стійке небажання стати на шлях виправлення.
Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, про які йдеться у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .
Наявність тих обставин, на які посилається апелянт, про те, що він проживає з дружиною та дитиною хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Посилання обвинуваченого на те, що до обрання запобіжного заходу він не переховувався від органів досудового розслідування та суду, а також не здійснював тиск на інших учасників кримінального провадження, не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу щодо нього, оскільки не гарантують його належної процесуальної поведінки у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що відсутність офіційного працевлаштування не може визначати наявність ризику повторного скоєння ним злочину не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні саме корисливого злочину, а оскільки він офіційно не працює, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається, особисті доходи для проживання у нього відсутні, що може послужити стимулюючим фактором для вчинення нових корисливих злочинів.
Доводи апелянта про його неофіційне працевлаштування на будівництві матеріалами кримінального провадження не підтвердженні, при цьому згідно з ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування даних, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. За відсутності доказів вказаних обставин, колегія суддів вважає ОСОБА_7 таким, що не має стабільного доходу.
На переконання судової колегії апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та зводяться до іншої оцінки обвинуваченим обставин, встановлених судом.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 03 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 05 2020 року, включно, щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4