ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1741/20 Справа № 186/816/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальних провадженнях № 0000130 та № 0000389, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.м.т. Петропавлівка, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, який має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , останній раз судимого:
- 08 жовтня 2014 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області по ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 09 червня 2017 року умовно-достроково на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5
в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 14 годину 55 хвилин 23 травня 2020 року включно, з визначенням застави у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 84 080.
Суд першої інстанції враховував наявність ризиків переховування ОСОБА_5 від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, оскільки останній на даний час ніде не працює та не навчається, не має постійного джерела доходу, раніше притягався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити запобіжний захід відносно нього з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування вказав, що має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають неповнолітня дитина та хвора матір. Зазначає, що він є тяжко хворим та йому необхідне відповідне лікування.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_5 , прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та злочину середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років, на даний час ніде не працює та не навчається, не має постійного джерела доходу, має місце реєстрації, але за даною адресою постійно не проживає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Судовий розгляд даного кримінального провадження продовжується, у зв`язку з чим, за висновком суду підстав для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного захожу на даній стадії процесу не вбачається, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого скоєнню інших кримінальних правопорушень та переховування останнього від суду.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати ризики ймовірності вчинення інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що він має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають неповнолітня дитина та хвора матір, не є самі по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Ствердження обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його тяжкої хвороби та необхідності відповідного лікування, суд вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Окрім того, апеляційний суд також зважає, що судом першої інстанції визначено альтернативний запобіжний захід у виді визначення застави в розмірі наближеному до мінімального, що відповідає і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4