Справа № 603/431/19
Провадження № 1-кп/603/28/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000186 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2019 року
про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вістря Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіти середньої, одруженого, не депутата, в силу ст. 89 КК не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_5 ;
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ;
прокурора ОСОБА_7 ОСОБА_8 ;
потерпілої не з`явилася

в с т а н о в и в :
20 квітня 2019 року в період часу з 13 години 00 хв. по 19 годин 00 хв. (точний час судом не встановлено) ОСОБА_5 разом із своїм братом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував в будинку, що розташований в с. Затишне Монастириського району Тернопільсьскої області. В цей час у вказаному місці, під час спільного розпивання ОСОБА_5 та ОСОБА_9 спиртних напоїв, у ОСОБА_5 на побутовому ґрунті виникла словесна суперечка із ОСОБА_9 в ході якої у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій намір, спрямований на умисне нанесення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, свідомо передбачаючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , у вказаний час та місці, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком руки по обличчі ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_5 продовжував наносити численні удари ногами по голові та тілу ОСОБА_9
В подальшому, ОСОБА_5 витягнув ОСОБА_9 із житлового будинку на подвір`я та положив на землю. Перебуваючи на прибудинковій території житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 продовжився словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 продовжував завдавати численні удари ногами у різні частини тіла, зокрема в голову, шию, тулуб, руки та ноги ОСОБА_9 який в той час лежав на землі посеред подвір`я.
Вищевказаними діями ОСОБА_5 ОСОБА_9 спричинено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, просторі крововиливи в м`які покрови правої половини голови (з відшаруванням м`яких тканин від поверхні черепа та утворенням кишені, заповненої кров`ю), лівої тім`яної та лівої лобної ділянок голови, відкритий уламковий перелом кісток спинки носа, перелом коронкової частини 1 правого верхнього зуба та травматичне видалення 4 лівого верхнього зуба, розрив слизової оболонки складки між верхньою губою і яснами, численні розриви слизової оболонки ясен нижньої щелепи, перелом альвеолярного паростка верхньої щелепи, перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, дрібноуламковий перелом альвеолярного паростка нижньої щелепи та перелом в ділянці лівого кута нижньої щелепи, уламковий перелом хряща правої вушної раковини, закритий перелом лівої виличної кістки, крововиливи в слизову оболонку обох губ та правої щоки, крововилив в кінчик та корінь язика, крововиливи в м`які тканини передньої поверхні шиї та в ділянці стернального кінця правої ключиці, численні рани слизової оболонки обох губ, п`ять ран на волосистій частині голови, рана мочки правої вушної раковини, дванадцять ран на обличчі та дві рани на правому передпліччі, шість саден на волосистій частині голови, садно на лівій вушній раковині, численні садна на обличчі та тулубі, садно в ділянці лівого кульшового суглоба, садно на правій сідниці, садно на правому коліні, два садна на правій гомілці, два садна на правому плечі, шість саден в ділянці правого ліктьового суглоба, вісім саден на правому передпліччі, чотири садна в ділянці лівого ліктьового суглоба, два садна на лівому передпліччі, п`ять саден в ділянці лівого променево-зап`ястного суглоба та два садна на лівій кисті, п`ять просторих синців на волосистій частині голови, синець в лівій завушній ділянці, три просторі синці на обличчі, п`ять синців на шиї, сім синців на тулубі, синець на лівому стегні, синець на правому стегні, синець на правій гомілці, синець на правій стопі, синець в ділянці правого плечового суглоба, синець в ділянці правого ліктьового суглоба, два синці на правому передпліччі, синець в ділянці лівого плечового суглоба, синець в ділянці лівого ліктьового суглоба, два синці на лівому передпліччі, синець в ділянці лівого променево- зап`ястного суглоба та два синці на лівій кисті. Вказані тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_5 ОСОБА_9 , за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться за ступенем тяжкості до тяжких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із нанесеними ОСОБА_9 ОСОБА_5 тілесними ушкодженнями.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.
Позиція обвинуваченого щодо інкримінованого йому злочину
Обвинувачений ОСОБА_5 на початку судового розгляду не визнав себе винуватим за інкримінованим йому злочином, оскільки не погодився із кваліфікацією вчиненого ним правопорушення. Під час судового розгляду змінював показання, однак під завершення судового розгляду, після огляду та дослідження доказів обвинувачення, визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, натомість не погодився із обтяжуючою покарання обставиною, оскільки вважав, що не перебував під час вчинення злочину в станні алкогольного сп`яніння.
Детальний опис показань обвинуваченого
Так 19.08.2019 року, обвинувачений ОСОБА_5 , вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч.2 ст. 121 КК України, не визнавав, так як не погодився з кваліфікацією його дій за вказаною нормою кримінального закону, оскільки зі змісту його відповіді на питання головуючого слідувало, що його дії підлягали кваліфікації за ст. 119 КК України.
Допитаний в якості обвинуваченого 01.10.2019 року, ОСОБА_5 , пояснив, що він був удома, близько 12 год. 00 хв. 20 квітня 2019 року, жінка у якої він чистив сад, привезла йому додому продукти харчування. Близько 13 год до нього додому прийшов потерпілий (рідний брат) ОСОБА_9 після чого обвинувачений запропонував брату пообідати й випити алкоголю. Накривши стола вони почали обідати та випивати, після чого він вийшов із будинку по дрова, а коли повернувся то помітив, що зі столу пропали сигарети, горілка та консерва. Після чого зрозумів, що їх забрав брат. На прохання пояснити чому він викрав продукти, потерпілий безпричинно образив його нецензурною лайкою. Окинувши брата поглядом помітив у його руках ніж, і розуміючи що він агресивний і може завдати цим ножем йому ушкоджень, вибив ногою ніж з рук брата коли той сидів на стільці. Потерпілий у відповідь запхав свого пальця в око обвинуваченого та вдарив його кулаком, від чого обвинувачений впав. Піднявшись ОСОБА_5 , вдарив брата кулаком в підборіддя, від чого той впав та вдарився об кут шифанєра головою. Після цього, обвинувачений наніс потерпілому, ще декілька ударів (близько трьох раз в підборіддя і декілька раз по ногах та по тілу), підняв його, та сказав, щоб той покинув його будинок. Потерпілий виходячи із будинку деякий час постояв на веранді зійшов по сходах і впав неподалік будинку. Через деякий час ОСОБА_5 , вийшовши на двір побачив, що брат лежить, штовхнув його декілька раз ногою та запитав чи той збирається йому віддавати те що викрав, однак потерпілий був без свідомості. Злякавшись він пішов у хату, взяв воду та помив його обличчя і зрозумів, що потерпілий мертвий. Після чого ОСОБА_5 , почав змивати сліди крові у будинку. Пізніше пішов до сестри ОСОБА_10 , яка неподалік проживає та попросив щоб та повідомила поліцію та швидку допомогу, повідомивши їй що побив брата, однак сестра відмовилась це робити. Повернувся додому, взяв знову воду та змив з обличчя та тіла потерпілого кров. Після чого затягнув тіло потерпілого до стодоли. Після цього, обвинувачений знову пішов до сестри, однак вона знову йому відмовила повідомити поліцію та швидку допомогу. Потім він, пішов до свого брата ОСОБА_11 , який також живе неподалік обвинуваченого й звернувся із аналогічним проханням, однак той також відмовився. Після цього він, повернувся додому, витягнув тіло потерпілого ОСОБА_9 із стодоли переклав його на тачку, та близько 17 год чи 17 год 30 хв відвіз до старого магазину, у якому останній проживав та залишив його там на подвір`ї. Через деякий час він знову зайшов до брата ОСОБА_11 з проханням піти подивитися на тіло потерпілого ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_11 зателефонував сестрі ОСОБА_10 й вони разом пішли до старого магазину. Прийшовши туди та присвітивши ліхтарем побачили тіло потерпілого ОСОБА_9 , який лежав на тому місці де він його залишив. Голова потерпілого була в крові і на ній проглядалися сліди від тілесних ушкоджень. Показавши своїм родичам тіло брата повернувся додому та ліг спати. Наступного ранку, прокинувшись, побачив працівників поліції, пішов до старого магазину, де залишив тіло потерпілого. В ході допиту обвинувачений зазначив, що в той самий день брат перебуваючи в нетверезому стані створив на дорозі аварійну ситуацію, внаслідок чого був побитий водієм вантажівки. А тому до нього додому потерпілий ОСОБА_9 прийшов уже із наявними тілесними ушкодженнями на обличчі. Додав, що намірів наносити такі сильні тілесні ушкодження, які б спричинили смерть не мав.
03.01.2020 року, обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що вину у вчиненні злочину визнає повністю та бажає надати інші показання, оскільки попередньо давав неправдиві показання щодо подій, які відбулися 20 квітня 2019 року. Опісля чого обвинувачений ОСОБА_5 змінив показання в частині причини виникнення конфлікту та деталей нанесення тілесних ушкоджень. Так зокрема пояснив, що коли він повернувся із дровами у кімнату й виявив, що брат викрав продукти, він запропонував йому їх повернути, однак той відмовився і його нецензурно облаяв. Обурившись такою поведінкою потерпілого ОСОБА_9 він наніс йому удар кулаком в підборіддя від чого потерпілий впав зі стільця. Коли потерпілий лежав він наніс йому кілька ударів ногою в обличчя, шию та по інших ділянках тіла. Після чого піднявши потерпілого помітив, що із голови у нього тече кров, тому вирішив витягнути потерпілого на двір. Зробивши це, кинув потерпілого ОСОБА_9 на землю й почав наносити йому удари ногою по тілу. Після цього зайшов у хату випити чаю, повернувшись через кілька хвилин на подвір`я, штовхнув декілька раз ногою потерпілого зрозумів, що брат мертвий. Опісля побіг до сестри ОСОБА_10 по воду, сестри у цей момент дома не було. Набравши води, повернувся додому та вмив тіло потерпілого. Після чого затягнув потерпілого до стодоли і побіг знову до сестри, оскільки хотів їй повідомити про те що сталося. Повідомивши ОСОБА_10 про побиття потерпілого остання сказала, що не бажає брати участі в їхньому конфлікті. Після цього він повернувся додому, витягнув тіло потерпілого ОСОБА_9 із стодоли переклав його на тачку та відвіз на територію старого магазину і там його залишив. Після чого повернувся додому, випив горілки та пішов у ліс. Повернувшись, пішов до брата, ОСОБА_11 , та повідомив йому, що брата побили невідомі хлопці, які приїжджали на автомобілі марки «Рено». Після чого, брат ОСОБА_11 зателефонував до сестри ОСОБА_10 , і вони усі разом пішли до старого магазину, де лежало тіло потерпілого. Опісля, брат викликав поліцію, а він пішов додому спати.
27.01.2020 року обвинувачений ОСОБА_5 , зазначив, що наносив удари потерпілому у зв`язку з тим, що він ображав його нецензурною лайкою, як у будинку так і на подвір`ї. Додав, що у нього дома окрім потерпілого нікого не було, з будинку він витягнув потерпілого, бо той не міг вийти самостійно. Окрім цього зазначив, що як правило наносив удари ногою в голову, зупинив нанесення ударів на дворі тоді, коли потерпілий виплюнув зуб, однак після цього потерпілий ОСОБА_9 знову нецензурно облаяв обвинуваченого, і це його ще більше розлютило, і після цього він знову почав наносити потерпілому удари ногою по голові, шиї та іншим ділянкам тіла та припинив нанесення після того як потерпілий уже не подавав ознак життя. Додав, що потерпілий не закривався від ударів та не оборонявся.
Такі ж показання щодо механізму заподіяння ударів та локалізації ушкоджень від них обвинувачений ОСОБА_5 надав суду 12.05.2020 року. Додавши лише, що коли наносив перший удар кулаком в підборіддя потерпілому він усвідомлював, що від такого удару той не втримається на стільці та впаде на підлогу. Окрім цього повідомив, що коли потерпілий ОСОБА_9 20 квітня 2019 року близько 13 год зоходив до нього до дому, жодних очевидних тілесних ушкоджень на його обличчі він не помітив. Проте вказав, що у потерпілого було лише злегка почервоніле обличчя, що могло свідчити про його перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Також зазначив, що з жодними особами: окрім як свідки, працівники поліції та захисник, він після конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 не спілкувався.
Зазначив також, що до конфлікту із потерпілим вжив три чарки горілки, першу чарку близько 11 год і дві наступні з потерпілим. Натомість не вважає, що під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між тим вказує, що уже після конфлікту випив достатньо багато горілки з метою зняття емоційного стресу.
Отже, аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_5 дає підстави для висновку, що він лише частково визнає свою винуватість в інкримінованому йому стороною обвинувачення злочині.
Натомість, незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_5 його винуватість на переконання суду доводится в повному обсязі пред`явленого обвинувачення.
Докази, що обґрунтовують доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину
Показання
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що є двоюрідною сестрою обвинуваченого, 20 квітня 2019 року близько 19 год 30 хв обвинувачений приходив до неї додому та повідомив їй, що побив свого брата ОСОБА_12 , просив піти подивитись, бо йому здалося, що брат мертвий. Свідок, відмовилася піти з обвинуваченим, оскільки не надала його інформації значення і подумала, що брати, як завжди побилися, а пізніше помиряться, адже конфлікти, що переростали у бійку для братів були звичними. Додала, що обвинувачений говорив не чітко, адже був у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений також їй повідомив, що причиною бійки стало викрадення горілки та сигарет. Також, ОСОБА_10 , повідомила що, цього ж дня пізно ввечері, обвинувачений ОСОБА_5 знову, постукав у вікно її будинку і просив відчинити й піти подивитися на потерпілого, адже той був мертвий. Однак вона злякалася й не відчинила будинку. Після цього обвинувачений ОСОБА_5 , пішов до їхнього брата ОСОБА_11 . Через декілька хвилин до неї зателефонував брат ОСОБА_11 з проханням піти разом із ним та обвинуваченим подивитися на потерпілого. Погодившись вони пішли до старого магазину, де проживав потерпілий ОСОБА_12 . На прилеглій території старого магазину помітили тіло ОСОБА_12 , який не подавав ознак життя. Опісля ОСОБА_11 зателефонував у поліцію та повідомив про вказаний факт. Свідок додала, що між обвинуваченим та потерпілим, були неприязні стосунки, а коли обвинувачений вживав алкоголь то ставав запальним, агресивним, охочим конфліктувати.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що є двоюрідним братом обвинуваченого і вони живуть по сусідству. 20 квітня 2019 року обвинувачений зранку приходив до нього допомагати заливати бетонним розчином металеві стовпи для огорожі. Проте він його прогнав, бо той неякісно готував бетонний розчин. Свідок додав, що у цей день близько полудня його син бачив, як до обвинуваченого зайшов його брат ОСОБА_12 (потерпілий). А через деякий час уже сам свідок бачив, як обвинувачений носив відрами воду від сестри ОСОБА_10 .
Близько 01 год. 00 хв. з суботи на неділю, обвинувачений, прийшов до нього додому й повідомив, що потерпілий помер, додав, що бачив автомобіль марки «Рено», який під`їжджав до старого магазину у якому проживав брат, та те, що скоріш за все люди з цієї машини побили його брата. Свідок зазначив, що у цей момент він зателефонував до сестри ОСОБА_10 , і вони разом із дружиною ОСОБА_13 та обвинуваченим пішли до старого магазину, і там на прилеглій території побачили потерпілого ОСОБА_9 , підійшовши ближче та присвітивши ліхтарем зрозуміли, що він мертвий. Після цього, він зателефонував у поліцію, та вони пішли додому, залишивши обвинуваченого біля магазину. Характеризуючи обвинуваченого, свідок зазначив, що він завжди конфліктував із потерпілим, і той неодноразово скаржився на обвинуваченого через те що він його б`є. Також свідок вказав, що коли обвинувачений вживав алкоголь, то ставав не керованим, агресивним та конфліктним. Повідомив, що бачив у нього на правій штанці кров.
03.01.2020 року допитана в якості свідка ОСОБА_13 (дружина свідка ОСОБА_11 ), зазначила, що 20 квітня 2019 року, близько полудня бачила обвинуваченого ОСОБА_5 він приходив, коли чоловік заливав бетонним розчином металеві стовпи для огорожі, вони біля хати щось говорили, а потім він пішов додому. А вже близько 01 год 30 хв 21 квітня, ОСОБА_5 , постукав у вікно їхнього будинку та повідомив, що потерпілого ОСОБА_9 вбили, додав, що бачив машину марки «Рено» яка стояла біля старого магазину. Після цього вони разом з чоловіком та його сестрою ОСОБА_10 пішли до подвір`я старого магазину, у якому проживав потерпілий ОСОБА_9 , та побачили, що останній лежить там мертвий. У цей момент обвинувачений ОСОБА_5 був дуже стривожений, говорив так, що його було ледь зрозуміло. Після цього її чоловік, ОСОБА_11 , зателефонував у поліцію, а про подальші події, що мали місце їй не відомо, оскільки вони після цього пішли додому.
Письмові докази

Згідно протоколу огляду місця події від 21.04.2019 року ( т.1 а.м.к.п. 226-248) на території прилеглій до не функціонуючого магазину із написом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: вул. Грабська с.Затишне (хутір села Комарівка) Монастириського району Тернопільської області, виявлено труп чоловічої статті (як пізніше встановлено ОСОБА_9 ), який знаходився на землі, лежачи на спині, головою в напрямку будівлі, ногами в напрямку входу на подвір`я, права верхня кінцівка випростана, дещо відведена від тулуба, ліва приведена до тулуба, майже максимально зігнута в ділянці ліктьового суглобу, пальці лівої кисті зігнуті у напівкулак і розташовувалися на рівні лівого соска грудної залози, ноги випростовані, розведені десь близько в 30 см. у кульшових суглобах. На сорочці у якій був зодягнений чоловік виявлено сліди накладення буро-червоної крові. На голові трупа в ділянці потилиці виявлено волосся з накладенням підсохлої крові. У волосистій частині правої вушної ділянки виявлено накладення рідкої крові та рану лінійної форми горизонтального спрямування, яка розташована на тлі поширеного синюшно-фіолетового синця, а також у цій ділянці виявлено опухлість мяких тканин, яка поширилася на усю скроневу та частково тімяну ділянки. Виявлено також припухлість мяких тканин лівої щоки навколоочної та підочної ділянок, на цих ділянках виявлено поширений синюшно-фіолетовий синець з виразним набряком мяких повік, через що відкриття цих повік затруднювалося. Виявлено виразну припухлість в ділянці носа, а також різко виражена паталогічна рухливість кісток носа, а також верхньої щелепи. При цьому визначено щонайменше подвійний перелом альвелярного паростка верхньої щелепи. Також виявлено численні ушкодження на верхній і нижній губі, а також масивний крововилив у м`які тканини перехідної складки нижньої щелепи. Виявлено у проекції правої нижньої щелепи щілиноподібну форму неглибокої рани. Також виявлено численні ушкодження на правій половині обличчя, правій лобній, правій виличній. Ці ушкодження у вигляді синців на тлі яких розташовані глибокі садна та поверхнева рана в проекції правого лобного горба. На спині виявлено також численні, переважно повздовжньо та поперечно дугоорієнтовані, поширені смугасті садна різної довжини, а також поверхневі більш глибокі подряпини.
Згідно акту застосування службового собаки від 21.04.2019 року слідує, що старший інспектор-кінолог ОСОБА_14 зі службовим собакою по кличці «Емма» у складі слідчо-оперативної групи прибув на місце вчинення злочину за адресою: хутір Затишний Монастириського району Тернопільської області, де, ознайомившись з обставинами події, вважав за можливе застосувати службового собаку по сліду. Собака почав роботу о 06 год 11 хв від початкової точки, а саме від тіла виявленого чоловіка, зокрема від його взуття, де собака взявши слід вийшла за межі господарства на вулицю та повернула праворуч, пройшовши вулицею 250 м повернула ліворуч і зайшла на територію домогосподарства у якому проживає ОСОБА_5 де були виявлені сліди бурого кольору, де закінчила роботу. Всі дії проходження маршруту зображено на схемі роботи службового собаки на місці події (т. 1 а.м.к.п. 249).
Згідно протоколу огляду місця події від 21.04.2019 року (т.2 а.м.к.п. 1-35) на території домогосподарства, яке належало ОСОБА_15 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у якому тривалий час проживає ОСОБА_5 , було виявлено у дворі, господарських будівлях та в будинку численні накладення речовини червоно-бурого кольору. На грунті у дворі виявлено зуб на фоні накладення речовини бурого кольору у формі масивних згустків, що не просікають ґрунт. Також виявлено тачку у внутрішній частині якої містяться накладення речовини бурого кольору у вигляді мазків. При вході у будинок на порозі кімнати виявлено речовину схожу на кров. Біля порогу при вході в наступну кімнату виявлена дерев`яна дошка зі слідами речовини бурого кольору. У тій же кімнаті виявлене взуття біло-сірого кольору, спортивного типу (кросівки) з нашаруванням ґрунту та з наявною речовиною бурого кольору. На порозі до іншої спальної кімнати виявлено нашарування бурого кольору схожого на кров, а у куті біля групки значне накладення попелу. По тильній стіні, одразу на відстані 10 см від підлоги виявлено накладення речовини бурого кольору у вигляді незначних бризок які проходять прямо та займають площу 21 на 13 см. Біля ліжка виявлено резинове взуття чорного кольору на якому окрім нашарування ґрунту мали місце сліди бурого кольору. Окрім цього, в ході більш детального огляду на одвірку дверей що вели до приміщення кімнати № 2 з його правої сторони на висоті 23 см. виявлено накладення речовини бурого кольору у вигляді динамічного сліду відбитку. Уся вищевказана слідова інформація була вилучена та упакована відповідно до вимог КПК України.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 21.04.2019 року (т.2 а.м.к.п. 55-74), а також дослідженого в судовому засіданні відеозапису даної слідчої дії, обвинувачений ОСОБА_5 послідовно розповів та показав за яких обставин і як він наносив удари потерпілому ОСОБА_9 Продемонстрував, як витягував потерпілого із будинку на подвір`я та де його залишив, також показав, як наносив удари потерпілому на дворі й пояснив коли припинив їх наносити. Вказав на місце в стодолі куди він перетягнув потерпілого. Показав як ложив потерпілого на тачку й вказав шлях кудою віз потерпілого на цій тачці від місця свого проживання до території непрацюючого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і де саме залишив тіло потерпілого. Флеш-карта з відеозаписом слідчого експерименту додана до протоколу (т.2 а.м.к.п. 146).

Висновки експерта

Згідно висновку експерта №72 встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що підтверджується виявленими при експертизі трупа ушкодженнями та даними мікроскопічного дослідження внутрішніх органів і тканини трупа, даний факт підтверджує те, що між ушкодженнями ділянки голови і настанням його смерті існує прямий причинний зв`язок. Також, згідно даного висновку встановлено, що кров від трупа громадянина ОСОБА_9 належить до групи В(III) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Також, встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала, приблизно, за 24-48 годин до розтину його трупа. Окрім цього з дослідницької частини висновку слідує, що усі вищевказані тілесні ушкодження, утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті. Зовнішні травматичні зміни ділянки голови (рани, садна, синці, крововиливи в м`які тканини голови, язика та в слизову оболонку губ і правої щоки, розриви слизової оболонки ротової порожнини, переломи кісток лицевого черепа, хряща правої вушної раковини та коронкової частини 1 правого верхнього зуба, травматичне видалення 4 лівого верхнього зуба) є слідами багаторазового прикладання сили, що супроводжувалося відчуттям фізичного болю та обумовило виникнення черепно-мозкової травми (крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку), тому вони за цих умов не можуть розглядатися окремо. Кожний удар в ділянку голови, незалежно від того, чим він наносився (рукою чи ногою), посилював дію попереднього, призводив до настання чи відновлення внутрішньо-черепної кровоточі, травматизації головного мозку та створював реальну небезпеку для життя (т. 2 а.м.к.п. 91-98).

З висновків експерта №№ 164, 167 (т. 1 а.м.к.п. 101-103, 105-106) слідує, що кров потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 належить до групи В (III) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0, що не виключає походження виявлених слідів крові, яким властивий антиген В системи АВ0, в тому числі потерпілому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_5 .
Згідно даних висновку експерта № 599, при газохроматографічному дослідження взірця крові ОСОБА_5 відібраного 21.04.2019 року о 13 год виявлено етиловий спирт в концентрації 1,30% (проміллє) ( т.1 а.м.к.п.107-109).
Згідно даних висновку експерта № 192 слідує, що виявлені на куртці-безрукавці (об. № 1-4), сорочці (об. № 5) та штанах (об. № 6-11), які належать ОСОБА_5 сліди крові людини з антигеном В, крім того в об`єктах (№ 9, 11) виявлений ізомаглютинін анти-А зі ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.м.к.п.113-117). Також як установлено кров потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 належить до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, кров у слідах на куртці-безрукавці, сорочці та штанах, що належать обвинуваченому ОСОБА_5 , може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 .
Висновком експерта№ 187 встановлено, що на шматку кори дерева знайдена кров, ця кров людини. При серологічному дослідження у вказаному сліді виявлений антитег В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п 122-125).
Висновком експерта № 185 встановлено, що у сліді на висушених фрагментах рослинного походження знайдена кров людини. При серелогічному дослідженні у вказаному слідівиялений антиген В за ізосерелогічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п 126-129).
Висновком експерта № 184 встановлено, що знайдена на висушеному стручку рослинного походження кров належить людині. При серелогічному дослідженні у вказаному сліді виявлено антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п 130-133).
Висновком експерта № 75 встановлено, що на виявленому поверхні зуба в речовині бурого кольору знайдено кров та епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі. При серологічному дослідженні виявлено антитег В системи АВ0. Таким чином, не виключається походження виявлених на поверхні зуба слідів від чоловіка (чоловіків) для крові в якого (яких властивий антиген) В системи АВ0, в тому числі - ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 134-136).
Висновком експерта № 76 встановлено, що при судово-медичній експертизі тампонів змивів з рук обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_9 (об 1,2) знайдено епітеліальні клітини особи, статеву належність якої встановити невдалося через деструктивні зміни в ядрах. Серологічним дослідженням в цих об`єктах визначено антиген Н системи АВ0. Враховуючи отримані результати та групу крові зазначених осіб, не виключено походження виявлених слідів як від обвинуваченого ОСОБА_5 так і від потерпілого ОСОБА_9 (т. 1а.м.к.п. 120-121).
Висновком експерта № 182 встановлено, що у виявлених слідах крові на скляному флаконі «перечниці», яка вилучена під час огляду місця події при серологічному дослідженні присутній антитег В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т. 1 а.м.к.п. 139-142).
Висновком експерта № 191 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на зрізі деревини, присутнійс антитег В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 143-146).
Висновком експерта № 193 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на марлевому тампоні, яким зроблено змив з поверхні «металевого колеса тачки», присутній антиген В та ізогемаглютинін анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 147-150).
Висновком експерта № 186 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на марлевому тампоні, яким зроблено змив з поверхні порогу житлового будинку, присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 151-154).
Висновком експерта № 190 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на знайденому фрагменті висушеного листя трави, присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 155-158).
Висновком експерта № 194 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на марлевому тампоні, яким зроблено змив з поверхні «порогу в коридорі житлового будинку» на території домогосподарства по АДРЕСА_2 , присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 159-162).
Висновком експерта № 195 встановлено, що на виявленому правому чоловічому кросівку, який вилучено під час огляду місця події, знайдено кров людини. У сліді крові присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, кров у слідах на правому кросівку може походити від особи (осіб), якій (яким) властивий антиген В і може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 163-166).
Висновком експерта № 197 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на марлевому тампоні (об № 1), яким зроблено змив з поверхні «порогу в кімнаті №3, житлового будинку» на території домогосподарства по АДРЕСА_2 , присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 ( т.1 а.м.к.п. 167-170)
Висновком експерта № 189 встановлено, що у виявленому сліді крові людини на марлевому тампоні, яким зроблено змив з поверхні «групки» у кімнаті №3 житлового будинку, присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, цей слід крові може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 171-174).
Висновком експерта № 188 встановлено, що у знайденій крові людини в порошкоподібній речовині, яка вилучена шляхом зішкребу «з одвірка дверей в кімнаті № НОМЕР_1 житлового будинку» під час огляду місця подій на території домогосподарства по АДРЕСА_2 , присутній антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Таким чином, кров може належати як потерпілому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_5 (т.1 а.м.к.п. 175-178).
Із висновку експерта № 424 (т.1 а.м.к.п. 110-112) слідує, що за наслідками проведеної судово-медичної експертизи у громадянина ОСОБА_5 , не виявлено тілесних ушкоджень, які б відповідали терміну вказаному в ухвалі 20.04.2019 року.
Між тим, у дослідницькій частині висновку також зазначено, що у лобній частині голови обвинуваченого ОСОБА_5 (куди з його слів був нанесений потерпілим удар кулаком) зовнішніх тілесних ушкоджень чи слідів їх загоєння не виявлено. У правій навколо орбітальній ділянці та білковій оболонці правого ока (куди зі слів обвинуваченого ОСОБА_5 був нанесений йому потерпілим ОСОБА_9 удар пальцем) зовнішніх тілесних ушкоджень чи слідів їх загоєння, не виявлено.
Отже, цей висновок підтверджує, що усі без виключення виявлені сліди крові належать потерпілому ОСОБА_9 , а не обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки на тілі обвинуваченого ОСОБА_5 не виявлено жодних ран, які б кровоточили.
Згідно з даними судово-психіатричної експертизи № 227 (т.2 а.м.к.п. 87-88) обвинувачений ОСОБА_5 психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки в період скоєння інкримінованого йому злочину не страждав та в теперішній час не страждає. В період скоєння інкримінованого йому злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Окрім цього, експерт психолог у висновку зазначив, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 під час конфліку із потерпілим носили послідовний, цілеспрямований характер без ознак звуження свідомості, без характерної психічної та фізичної астенії. Обвинувачений ОСОБА_5 був здатний до мобілізації своїх дій. Під час скоєння злочину в емоційному стані, який би суттєво вплинув на його поведінку не перебував, психофізичний стан підекспертного змінився ще до початку конфлікту під впливом вжитого алкоголю. Під час вчинення злочину в стані фізіологічного афекту не перебував.
Оцінюючи указані вище докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).
Як відомо національне законодавство не містить правового визначення «доведеності поза розумним сумнівом» та «розумний сумнів».
Таким чином, суд самостійно повинен надати пояснення цим правовим категоріям для розуміння його рішення.
Надаючи визначення цим категоріям, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини, який зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення Воловік проти України від 06.12.2007).
Отже, саме за цими критеріями суд надасть тлумачення вищевказаним правовим категоріям.
Так, поширеною в юридичній літературі є позиція, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися у питаннях, що мають значення для неї.
Отже доведеність поза розумним сумнівом це високий ступінь ймовірності, однак він не повинен сягати абсолютної достовірності, адже правопорядок не міг би захистити суспільство, якщо б він давав змогу спекулятивним можливостям відхилитися від правосуддя. А тому, якщо докази проти особи настільки вамогомі, що залишають лише мінімальну (незначну) можливість на її користь, якою можна знехтувати наступним твердженням: «звичайно це можливо, але анітрохи не ймовірно», значить обвинувачення доведено поза розумним сумнівом.
Отже, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Підсумовуючи слід зазначити, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13 березня 2019 року у справі № 545/1642/15-к (провадження № 51-7041км18), від 21 лютого 2018 року у справі № 701/613/16-к (провадження № 51-6003 км 18).
Повертаючись до обставин цієї справи, суд виходить з того, що факт нанесення ОСОБА_5 ударів по голові та інших ділянках тіла потерпілого ОСОБА_9 підтверджується як показаннями самого обвинуваченого наданими під час судового засідання, так і іншими доказами.
При цьому впевнено можна зробити висновок, що ОСОБА_5 наносив дуже сильні удари, оскільки, як він сказав у судовому засіданні, припинив їх нанесення лише тоді коли потерпілий не подавав ознак життя, тобто прагнув добитися того, щоб останній втратив свідомість.
Крім того, той факт, що обвинувачений змивав водою сліди крові з обличчя та тіла потерпілого, у будинку та на сходах, на яких зі слів обвинуваченого було дуже багато крові, указує на те, що сам обвинувачений розумів, що завдав ОСОБА_9 , якщо не смертельних, то дуже сильних тілесних ушкоджень. Так само встановленим є факт смерті ОСОБА_9 внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень в області голови.
Відповідно до висновку експерта № 72, враховуючи причину смерті, наявні трупні зміни при розтині тіла, а також умови знаходження трупа до його виявлення, та розтину, давність настання смерті ОСОБА_9 складає біля 24-48 годин до розтину тіла ОСОБА_9 , який проводився 22 квітня 2019 року з 12 год 00 хв до 18 год 10 хв. Вказаний проміжок часу може відповідати часу заподіяння тілесних ушкоджень з 13 год до 19 год 20 квітня 2019 року, що співпадає з версію обвинувачення. Окрім цього, згідно даних цього експертного дослідження, усі тілесні ушкодження, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого, утворилися пожеттєво, незадовго до настання смерті. Ці ушкодження утворилися в один період, у відносно короткий проміжок часу до настання смерті, що вимірювався десятками хвилин.
Окрім цього, усі без виключення сліди крові, як на одежі обвинуваченого (сорочка, безрукавка, кросівок, штани), на руках та на інших предметах, зразки яких вилучено, належать саме потерпілму, оскільки суд виключає належність цієї крові обвинуваченому, так як в останнього жодних ран чи інших ушкоджень не було виявлено.
Таким чином, суд доходить висновку, що аналіз наявних доказів свідчить про те, що протягом часу з 13 до 19 год. загиблий ОСОБА_9 перебува в кімнаті разом з обвинуваченим, будь-яких сторонніх осіб в будинку не було, а тому саме він наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9
У сукупності ці обставини породжують дуже сильну презумпцію факту, яка указує на те, що ОСОБА_9 міг померти від тілесних ушкоджень, нанесених саме обвинуваченим ОСОБА_5 .
При цьому спростувати цю презумпцію могли б лише конкретні докази (а не гіпотетичні припущення).
Отже проаналізувавши усі без виключення представленні стороною обвинувачення докази, суд встановив, що при вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 протиправних діянь він усвідомлював, що посягає на здоровя потерпілого, передбачав спричинення тяжких тілесних ушкоджень і бажав їх спричинити, тобто діяв з прямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, однак щодо наслідків смерті потерпілого ставився з необережності.
До таких висновків суд дійшов сприйнявши безпосередньо, відповідно до ст. 23, 95, 351 КПК України показання обвинуваченого ОСОБА_5 надані ним 03, 29 січня та 12 травня 2020 року, які в свою чергу цілком узгоджуються із показаннями свідків, протоколами процесуальних дій та висновками експертів.
Оцінюючи вищевказані джерела доказів, суд констатує відповідність їх критерію належності, допустимості та достовірності. Показання обвинуваченого щодо невизнання вини суд визнає як захисну реакцію.
Окрім цього, показання свідків стосуються обставин, що є предметом доказування за даним кримінальним провадженням, отримані судом безпосередньо за правилами статтей 23, 95, 352 КПК України. Ці показання цілком узгоджуються між собою, є достатньо повні, логічні та несуперечливі з показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 .
Протоколи слідчого експерименту та огляду місця події складені уповноваженою на це службовою особою слідчим, відповідно до правил ст..ст. 103,104 КПК України, а самі процесуальні дії проведені у цілковитій відповідності до ст. 240 КПК України. У протоколі слідчого експерименту обвинуваченим ОСОБА_5 детально продемонстровано, де та у який спосіб ним вчинявся злочин. Вказаний протокол складений в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 , який його підписав не висловивши жодних зауважень та доповнень.
Висновки експертів, складені експертами у цілковитій відповідності до правил ст.. 101, 102 КПК України. У них зазначено докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані експертом, отримані результати та їх експертна оцінка. Заключні частини висновків узгоджується із їх дослідницькою. Жодних заперечень щодо результатів проведених експертиз стороною захисту під час судового розгляду не висловлювалося.
Порушень процесуального порядку при збиранні органом досудового розслідування доказів та їх відкритті судом не виявлено.
Жодних заперечень або клопотань сторона захисту не заявляла, як і не порушувала питання щодо визнання цих доказів недопустимими.
Разом з тим, згідно усталеної практики ЄСПЛ кожне рішення суду повинно бути вмотивоване і переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудженні особи.
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що "якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система" (пункти 34-35).
Зважаючи на вищевикладене, суд повинен проаналізувати усі версії сторони захисту й надати їм юридичну оцінку використовуючи тест «поза розумним сумнівом», переконавшись чи не підриває версія захисту довіру до версії обвинувачення.
Переслідуючи вищевказану ціль, суд при вирішенні питання про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у інкримінованому йому злочині вважає за необхідне, хоча обвинувачений і відмовився вподальшому від цих версій, все ж таки надати їм оцінку.
Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що сторона захисту, зокрема обвинувачений ОСОБА_5 повідомляв, як безпосередньо у суді, так і свідкам про три версії події.
Суд розгляне доведеність поза розумним сумнівом щодо кожної з цих версій.
Перша версія обвинуваченого
Так у своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_5 зазначав що потерпілий ОСОБА_9 від його (обвинуваченого) удару рукою впав із крісла й потилицею вдарився об шифоньєр унаслідок чого отримав травму голови від котрої помер. Отже обвинувачений по суті не погоджувався з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, а вважав правильною кваліфікацію за ч. 1 ст. 119 КК України.
З цього приводу слід зазначити таке.
Розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.
Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (прямим/непрямим) і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
На відміну від цього вбивство з необережності може бути вчинене лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, які були активними, завдав сильного удару в голову потерпілому ОСОБА_9 , який скоріш за все цього не очікував і не спроможний був захищатися внаслідок перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння, через що впав зі стільця. Опісля, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що потерпілий не маючи можливості адекватно й належно реагувати на такі його дії почав наносити, в основному по голові, численні удари ногами. Після чого, витягнувши потерпілого на двір та положивши його на землю, усвідомлюючи що потерпілий перебуває у беззахисному стані, адже не оборонявся й не закривався від ударів, продовжив наносити численні удари ногами по лежачому тілу потерпілого в основному по голові й припинив побиття тільки тоді коли переконався, що потерпілий не подає ознак життя.
Отже, встановлені судом обставини кримінального провадження в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , завдаючи потерпілому численні удари по голові, діяв умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та можливість спричинення шкоди здоров`ю потерпілого у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, а до настання його смерті від таких ушкоджень ставився необережно.
Усвідомленням обвинуваченого при нанесенні численних ударів потерпілому, що також є вирішальним, було і те, що потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, який за висновками експерта міг відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння (2,85‰), а тому не міг адекватно та належно реагувати на дії обвинуваченого захищаючись від численних ударів. Як вказував обвинувачений ОСОБА_5 у потерпілого коли той прийшов до нього додому було злегка почервоніли обличчя, що свідчило про можливе перебування останнього в нетверезому стані, однак обвинувачений ще двічі вгостив його алкоголем, тобто ОСОБА_5 усвідомлював те, що потерпілий не є тверезим у нього порушена координація рухів.
Таким чином, якщо припустити, що наслідки у вигляді смерті потерпілого могли б настати від падіння й удару задньою ділянкою голови об шифаньєр, то навіть при цьому, доводи обвинуваченого щодо відсутності умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при нанесенні удару кулаком в обличчя потерпілого спростовуються тим, що за наведених обставин малоймовірним було те, що потерпілий втримається на стільці та не впаде. Між тим, падіння зі сцільця потерпілим, після удару його обвинуваченим, останній чітко усвідомлював та цього бажав, оскільки сам про це заявив під час його допиту, вказавши: «що розумів, що потерпілий від його удару не втримається на стілці». А тому, саме за такої версії обвинуваченого його дії з суб`єктивної сторони мали б ознаки непрямого умислу, оскільки він усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав, що завдаючи потерпілому удару в життєво-важливий орган - голову, потерпілий може впасти та вдаритися головою об підлогу чи інший предмет, отримавши таким чином тяжкі тілесні ушкодження. У цьому випадку особа хоч і не конкретизує у своїй свідомості тяжкість завданих ушкоджень, проте має нести відповідальність за ті тілесні ушкодження, які фактично були спричинені потерпілому його діями. Між тим, щодо похідних наслідків - смерті потерпілого, то в її настанні є необережна форма вини, оскільки заподіювач тілесних ушкоджень хоча не бажає та не допускає такого наслідку, проте може і повинен передбачати можливість настання смерті потерпілого внаслідок його злочинних дій.
Отже, запропонована версія обвинуваченого ОСОБА_5 виглядає надуманою, оскільки не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, адже усі докази в сукупності не свідчать про те, що смерть потерпілого настала від удару головою об тверду поверхню, а навпаки, вказують, що смерть настала від отримання численних ударів в голову, що супроводжувалося відчуттям фізичного болю та обумовило виникнення черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.
Окрім цього, версія обвинуваченого щодо невірнії кваліфікації його діянь не відповідає правилам кваліфікації, а тому є неприйнятною.
Друга та третя версії обвинуваченого
Так у своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_5 зазначав про нібито нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень водієм вантажівки, через створення потерпілим аварійної ситуації.
Також у своїх показаннях свідок ОСОБА_11 . указав, що обвинувачений ОСОБА_5 у день вчинення злочину, повідомляв йому про нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, особами, що приїжджали у село на автомобілі марки «Рено».
Натомість, ні друга ні третя версія не знайшла свого підтвердження, оскільки суперечать даним висновку експерта № 72 з якого вбачається, що час заподіяння тілесних ушкоджень з 13 год до 19 год 20 квітня 2019 року, тобто час коли потерпілий перебував в обвинуваченого. Окрім цього, усі тілесні ушкодження, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого, утворилися пожеттєво, незадовго до настання смерті і ці ушкодження утворилися в один період, у відносно короткий проміжок часу до настання смерті, що вимірювався десятками хвилин.
Окрім цього, сам обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засідання 12.05.2020 року на запитання: - «чи помітили ви на потерпілому, коли він прийшов до вас в гості на обличчі явні сліди тілесних ушкоджень» надав ствердну відповідь - «що жодний явних тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого він не помітив, окрім як легкого почервоніння обличчя».
Тому вказані версії обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, і ймовірність, що саме за таким сценарієм розвивалися події є надзвичайно низькою, скоріш гіпотетичною, що не досягає рівня вагань і свідчило, на той час, про спекулятивність обвинуваченого ОСОБА_5 спрямовану на відхилення від правосуддя та понесення справедливого покарання.
Таким чином, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що стороною обвинувачення представлено достатньо сильні, чітко обґрунтовані, взаємоузгодженні докази, які досягли високого рівня ймовірності (достовірності), що у своїй сукупності переконали суд поза «розумним сумнівом», у вчиненні інкримінованого злочину та винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у ньому.
Тому суд, кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України, а саме тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 за санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, суд виходить з того, що для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Відповідно до положень статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Повертаючись до кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що обвинувачений вчинив умисний злочин проти здоровя людини, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України проголошене однією із найвищих соціальних цінностей, і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Суд також бере до уваги, що при заподіянні обвинуваченим ОСОБА_5 численних ударів потерпілому, останній не створював для нього ніякої небезпеки, не чинив щодо нього опору.
Суд також бере до уваги, що обвинувачений одружений (т. 2 а.м.к.п. ), однак проживає один, не працює, не має утриманців, на момент вчинення злочину судимим не був. З довідки характеристики виданої виконкомом Монастириської міської ради від 21 квітня 2019 року та 13 травня 2020 року вбачається, що за час проживання на території села Затишне Монастириського району ОСОБА_5 проявив себе з негативної сторони, відбував покарання у місцях позбавлення волі. Натомість, після відбуття покарання громадського порядку не порушував, заяв та скарг з приводу негативної поведінки не надходило (т. 2 а.м.к.п. 81, 221), на обліку в лікаря нарколога та під наглядом лікаря психіатра не перебуває.
До обставин, які обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями самого обвинуваченого про щонайменше випиття до конфлікту трьох чарок горілки, показаннями свідка ОСОБА_10 , висновком експерта № 599, та висновком судово-психіатричної експертизи № 227.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. Суд визнає не прийнятними доводи сторони захисту про наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, чи визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
За таких обставин, щире каяття це внутрішній, морально-психічний процес у свідомості особи, яка вчинила злочин. Щирим каяття є тоді, коли особа поряд із визнанням своєї провини та дачею правдивих показань, демонстрацією готовності понести заслужене покарання щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому.
Натомість в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 даючи показання спочатку не погодився із кваліфікацією його діянь, повідомляв іншу версію розвитку подій в частині способу наненсення ним ударів, локалізації отриманих потерпілим ушкоджень, зазначав про отримані потерпілим ушкодження від невідомих осіб, тобто фактично заперечував те, що завдав ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, тобто по суті вину не визнавав. І лише пізніше, під тягарем інших неспростовних доказів змінив свою позицію і дав показання повідомивши безпосередньо про усі обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, одак не визнав обставину, яка обтяжує покарання.
Окрім цього, як встановлено судом, ОСОБА_5 осуджує свою протиправну поведінку лише щодо настання наслідків від його протиправних діянь - смерті потерпілого, однак жодного жалю з приводу нанесення численних ударів потерпілому ОСОБА_9 і як наслідок - тяжких тілесних ушкоджень він не проявляє, навпаки, неодноразово зазначав: - «що так йому і потрібно» звинувачуючи потерпілого у крадіжці та словесних образах.
Отже, обвинувачений ОСОБА_5 , хоча вказав, що вину визнає, однак спочатку вів себе не щиро, не висловлював жалю з приводу вчиненого ним діяння, не продемонстрував готовності нести справедливе покарання, і не визнав обтяжуючої покарання обставини, що вказує про відсутність критичної оцінки вчиненого та не свідчить про усвідомлений осуд своєї поведінки та щирість розкаяння.
Що стосується активного сприяння розкриттю злочинів, то матеріали кримінального провадження також не містять даних про активне (ініціативне) сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, оскільки уся інформація щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 та неспростовні докази його винуватості були здобуті органом досудового розслідування без ініціативного сприяння останнього. Окрім цього, під час судового розгляду обвинувачений не одразу намагався активно сприяти встановленню дійсних обставин вчиненого ним злочину.
Зважаючи на вищевикладене суд не може визнати щире каяття та активне сприяння обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 .
Отже підсумовуючи, судом встановлено одну обставину, що обтяжує покарання і свідчитьть про підвищення рівня суспільної небезпечності вчиненого злочину та особи винного, і тим самим надає суду право для посилення заходу примусу, оскільки ця обставина долає презумпцію мінімального покарання.
Під час судового розгляду встановлено, що потерпіла ОСОБА_16 (донька ОСОБА_9 ) жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, при призначенні покарання просить не карати суворо.
Разом з тим, злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, є злочином публічного обвинувачення, тому позиція потерпілого у даному випадку не має визначального значення для призначення покарання.
Отже, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, дані про особу обвинуваченого, вік обвинуваченого (59 років), наявність обставини, що обтяжує покарання, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, зважаючи на віктивну поведінку потерпілого, також беручи до уваги, що відбулася (родинна) трагедія і для самого обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання - у виді позбавлення волі, як єдиний та безальтернативний вид покарання, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, на строк наближений до мінімального, однак не мінімальний, яке слід відбувати реально.
З огляду на викладене, підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд не вбачає, оскільки це вважатиметься явно несправедливим внаслідок м`якості, невідповідатиме адекватності (відповідності) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу ОСОБА_5 , а від так, недостатнім для досягнення мети покарання.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Разом з тим, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 квітня 2019 року до 24 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про цивільний позов.
Судом не вирішується питання щодо продовження строку дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки стороною обвинувачення це питання не ініціювалося.
Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 8, 129 Конституції України, статтями 369, 371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

1. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців .

2.Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

3.У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 квітня 2019 року до 24 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

4.Речові докази:
-Взуття (туфлі) цегляного кольору із накладаннями речовини бурого кольору; штани кофейного кольору із накладанням речовини бурого кольору; куртку-безрукавку світло-сірого кольору; сорочку кофейного кольору; наручний чоловічий годинник із металевим браслетом; перечниця; правий чоловічий кросівок; мобільний телефон в силіконовому чохлі; які знаходяться в камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Тернопільській області після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_5 ;

-кофту зеленого кольору; жакет (піджак) чоловічий темно-сірого кольору; частини деревної кори; частини сухого рослинного листка; частину сухої гілки; зуб; зріз фрагменту деревини; марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору зроблений з металевого колеса тачки; марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору зроблений з порога житлового будинку; фрагменти сухої трави; марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору зроблений з порога коридору житлового будинку; марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору зроблений з порогу кімнати (приміщення №3) будинку; марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору зроблений з групки, що у спальній кімнаті (приміщення №3) будинку; зішкріб речовини бурого кольору зроблений з одвірка дверей приміщення №2; 12 липких стрічок типу скоч із слідами папілярних узорів; фрагмент сухого ґрунту із речовиною бурого кольору; зрізи нігтьових пластин пальців рук ОСОБА_5 ; марлеві тампони із змивами з рук ОСОБА_5 ; дактилокарта ОСОБА_5 ; дактилокарта ОСОБА_9 ; зразки волосся із лобкової ділянки, потиличної ділянки, тім`яної ділянки, лівої скроневої ділянки, правої скроневої ділянки тіла ОСОБА_9 ; зрізи нігтьових пластин із правої та лівої руки ОСОБА_9 ; контроль урерти ОСОБА_9 ; марлевий тампон із мазками з статевого члена ОСОБА_9 ; марлевий тампон із мазками з прямої кишки; марлевий тампон із мазками з ротової порожнини ОСОБА_9 ; мазки відбитки статевого члена ОСОБА_9 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Тернопільській області після набрання вироком законної сили знищити.

5. Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати в сумі 1570 (тисячу п`ятсот сімдесят) грн. 10 коп. за проведення судової експертизи, а саме за:
- судово-дактилоскопічну експертизу від 20.05.2019 року №1.4-337/19.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1