У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.10.2019 року, якою

засудженому: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Миколаєва, громадянину України, засудженому 03 жовтня 2011 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.10.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/812/932/19 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були в повному обсязі досліджені всі данні про особу засудженого, які надавали підстави для застосування умовно дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_5 був засуджений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2011 року за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 13-ти років позбавлення волі.

Відбуваючи покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія -72» ОСОБА_5 подав клопотання до суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи дані про відбування ОСОБА_5 покарання, а саме те, що загалом за весь період відбування покарання він має 1 стягнення та заохочень не має, начальником колонії характеризується посередньо, суд прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли свого підтвердження та прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
На момент розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засуджений вже відбув більше 3/4 строку покарання призначеного судом.
Але суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи засудженого, прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому відмовив у задоволенні подання.

Колегія суддів з даним висновком погоджується.

Так, згідно положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 17 вказаної постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.
Вказана норма вимагає від суду ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню.
Так, як вбачається з матеріалів судового провадження засуджений ОСОБА_5 в період відбування покарання піддавався 1 стягненню, заохочень не мав.

Також, із матеріалів судового провадження та особової справи ОСОБА_5 вбачається, що засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, що не довів своє виправлення, оскільки він не здатний до самокерованої та правослухняної поведінки.

З характеристики, затвердженої начальником державної установи Вознесенській ВК № 72 вбачається, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, згідно характеристики під контролем адміністрації установи дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи. У майстерні установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє. У суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі участі не приймає. До робіт з благоустрою установи ставиться зневажливо, не усвідомлює їх необхідність. Веде пасивний, пристосовницький спосіб життя.

Дані характеристики були досліджені судом першої інстанції.

Посилання засудженого, що він довів своє виправлення, а судом це не було враховано є безпідставними.

Так, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи наведене судом першої інстанції та дані особової справи засудженого, наявність 1 стягнення і відсутність заохочень, наявність посередньої характеристики ОСОБА_5 , апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та інших нормативних актів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні подання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Твердження ОСОБА_5 , що він довів своє виправлення, так як під час відбування покарання не мав жодного стягнення, має поганий стан здоров`я та його мати є особою похилого віку, та окрім того, 07.09.2010 року він одружився, були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з зазначеним судом першої інстанції, що дані обставини не є визначальними, так як згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Інших критерії чиним законодавством для умовно дострокового звільнення не визначено.

Так, згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 376,405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.10.2019 року, якою засудженому ОСОБА_5 відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: