Справа № 342/1231/18
Провадження № 11-кп/4808/92/20
Категорія ч.2 ст. 296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді: ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю с/з ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2019 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, вважається раніше не судимим, оскільки вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2019 року, яким було засуджено ОСОБА_8 на даний час не набрав законної сили,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який не працює, раніше не судимого відповідно до ст.89 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який не працює, раніше не судимого,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, з середньо-спеціальною освітою, який не працює, громадянина України, раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_8 ОСОБА_12 ,
в с т а н о в и в :
1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.
1.1. Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2019 року:

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ухвалено звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк - 1 (один) рік з покладенням обов`язків, відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді - 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ухвалено звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк - 1 (один) рік з покладенням обов`язків, відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України
ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ухвалено звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк - 1 (один) рік з покладенням обов`язків, відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ухвалено звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк - 1 (один) рік з покладенням обов`язків, відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
1.2. Згідно вироку суду, 07.10.2018 року біля 01-00 год., по вул. Шевченка в с. Поточите Городенківського району, Івано-Франківської області поблизу приміщення Поточищенської ЗОШ І-ІІІ ступенів, перебували ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . В цей час, біля них на автомобілі марки «Мерседес-Бенц» на іноземній реєстрації зупинились ОСОБА_10 (водій автомобіля), ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . В той час, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинити хуліганські дії щодо ОСОБА_13 , в ході яких спричинити йому тілесні ушкодження, мотивуючи це тим, що в нього декілька років тому відбувся з останнім конфлікт. На вказану пропозицію ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погодились і в них виник спільний злочинний умисел на вчинення хуліганства. З метою приведення у виконання свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_8 прагнучи самоствердитись шляхом приниження честі і гідності інших осіб, діючи групою осіб із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підійшли до ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 . У подальшому ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , будучи впевненими у своїй безкарності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прагнучи самоствердитися шляхом вчинення активних хуліганських дій, усвідомлюючи, що вони перебувають в громадському місці, діючи з хуліганських спонукань, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві норми та правила поведінки, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, незважаючи на інших осіб, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставляючи себе іншим громадянам, групою осіб, під надуманим приводом, безпричинно розпочали конфлікт із зазначеними особами, при цьому нецензурно лаялись та висловлювали погрози фізичною розправою щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Надалі ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою грубого порушення громадського порядку, з мотивів явного нехтування загальноприйнятих норм і правил поведінки в побуті та громадському місці, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставляючи себе іншим громадянам, наніс ОСОБА_13 , який являється інвалідом з дитинства третьої групи, один удар ногою по нижніх кінцівках внаслідок чого останній впав на землю. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , діючи групою осіб з ОСОБА_10 , незважаючи на спричинений останнім удар ОСОБА_13 , протиправних дій ОСОБА_10 не припинили, а грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшли до ОСОБА_13 , який лежав на землі та діючи з особливою зухвалістю, спільно із ОСОБА_10 , нанесли по одному удару ногами по тілу ОСОБА_13 , зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 перебуваючи ліворуч від потерпілого, нанесли йому по одному удару ногами в тулуб, а ОСОБА_10 , перебуваючи праворуч від потерпілого ОСОБА_13 наніс йому один удар ногою в область голови, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №103 від 24.10.2018 відноситься до легких тілесних ушкоджень. Хуліганські дії ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 були умисними, грубо порушували громадський порядок та виявляли явну неповагу до суспільства, супроводжувалися насильством із заподіянням тілесних ушкоджень, у чому і проявилася особлива зухвалість.
В суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 свою вину визнали, повністю, послідовно та в повній мірі підтвердили обставини вчиненого ними злочину, щиро розкаялись, шкоду потерпілому повністю відшкодували, а тому просили їх суворо не карати.

2. Зміст апеляційної скарги прокурора.
Прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених, просив вирок суду першої інстанції скасувати, з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що призначаючи покарання обвинуваченим із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не зазначив у мотивувальній частині вироку, які саме обставини справи та дані про особи обвинувачених істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання. Так, свою вину в інкримінованому злочині обвинувачені визнали лише під тиском беззаперечних доказів, а завдана шкода була відшкодована потерпілому лише на стадії судового розгляду справи, через усвідомлення обвинуваченими невідворотності призначення реальної міри покарання у разі невідшкодування завданої шкоди.

Крім того, призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), суд першої інстанції не врахував, правила ч. 4 ст. 70 КК України, та те, що злочин передбачений ч. 2 ст. 296 КК України вчинений ОСОБА_8 до постановлення вироку Городенківським районним судом 21.11.2019 року щодо нього ( ОСОБА_8 ) за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції прокурор просив скасувати та ухвали новий вирок, яким визнати обвинувачених винуватими у вчиненні ними злочину передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання, а саме: ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а ОСОБА_9 Ю ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

3. Правові позиції сторін.
3.1. В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
3.2. Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 зазначили, що рішення суду є законним, вони визнали вину й погоджуються з призначеним покаранням.
Обвинувачений ОСОБА_11 заявив, що він невинуватий і інкримінованих дій не вчиняв. Вину визнав, не подумавши про наслідки і тому, що про його невинуватість ніхто не хотів слухати. Захисника у нього не було сказали не потрібен. Зараз розуміє, що вчинив неправильно.
3.3. Потерпілий в апеляційний суд не з`явився, про причини суд не повідомив.

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.
4.1. Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону такі, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі N 521/11693/16-к, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

4.2. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції один із обвинувачених ОСОБА_11 заявив про те, що сидів у машині, потерпілого не бив.

У рішенні суду зазначено, що він послідовно підтвердив всі обставини обвинувачення і разом з іншими наніс удар ногою потерпілому.

Між тим, зміст його показань, викладений у рішенні, не дає можливість зробити такий висновок.

По-перше. ОСОБА_11 заявив, що в суді першої інстанції нічого не зрозумів і тому визнав вину. Апеляційний суд уважає необхідним констатувати, що в засіданні апеляційного суду поведінка і висловлювання ОСОБА_11 були такими, які викликали розумний сумнів у тому, що його позиція у справі щодо визнання вини не мала вад волі.

Сама по собі зміна позиції, вважає апеляційний суд, це не є підставою для скасування рішення суду, яке ухвалене порядком ст. 349 КПК України.

Але разюча відмінність у показаннях потребує з`ясування того, наскільки його позиція відповідає дійсним обставинам справи. Тобто є потреба у дослідженні фактів обвинувачення, однак це перебуває за межами вимог апеляційної скарги, що обмежує можливості апеляційного суду відповідно до ст. 404 КПК України.

Апеляційний суд неповноважний в цьому випадку на дослідження обставин провадження, які не були предметом розгляду суду першої інстанції.

По-друге. Оцінка фактів обвинувачення у зв`язку з такими показаннями потребує дослідження доказів, які не були досліджені.

Зокрема щодо мотиву явної неповаги до суспільства, який є кваліфікуючим для хуліганства.

ОСОБА_11 в суді першої інстанції показував, що він знав потерпілого. Обвинувачені збиралися йому помститися. Цього вирок суду не містить, а тому визнання вини ОСОБА_11 може мати формальний характер, який не пов`язаний із дійсними обставинами справи.

По-третє. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_11 відмовився від захисника. Але журнал судового засідання й запис не містять роз`яснення права на захист, щоб можна було зрозуміти чи дійсно така відмова була свідомою. З урахуванням позиції обвинуваченого в апеляційному суді виникає розумний сумів у тому, що ОСОБА_11 під час розгляду справи в суді першої інстанції в достатній мірі усвідомлював наслідки своєї відмови від захисника і розгляд справи у спрощеному порядку.

Його спосіб пояснень виказує не повне розуміння обставин обвинувачення та їх правове значення, що викликає розумний сумнів у добровільності його позиції і визнання винуватості.

4.3. Прокурор просив скасувати вирок суду за м`якістю покарання. Через указані істотні порушення КПК апеляційний суд не може вирішити скаргу прокурора по суті, позаяк не вирішеним залишається питання вини ОСОБА_11 .

Тому вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

5. Задовольняючи апеляційну скаргу та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 370, 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2019 року щодо: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5