Справа № 158/3277/19
Провадження № 1-кп/0158/31/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці кримінальне провадження № 0000758 від 10.10.2019 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, працюючого охоронцем ТзОВ «Волкор», пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

09.10.2019 року, близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, згідно довідки Волинського обласного наркологічного диспансеру № 4371/ 1-7 від 17 жовтня 2019 року, вміст алкоголю в крові становив 1,6 проміле, керуючи технічно справним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ MB 100 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Незалежності в смт. Цумань, Ківерцівського району, Волинської області, від центру селища в напрямку до с. Берестяни, Ківерцівського району, Волинської області, поблизу будинку №104, проявив безпечність та неуважність під час руху, в момент виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити пішохода, який рухався у попутному напрямку по правому краю дороги відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 460 від 19.11.2019 року отримала наступні тілесні ушкодження: перелом шийного відділу хребта між С5 та С6 хребцями з розривом передньої повздовжньої зв`язки; множинних зламів ребер справа по декількох анатомічних лініях з розривами періетальної плеври та відривом правої реберної дуги від грудини, забою легень, крововиливів у межистіння та корені легень, двобічного гематораксу загальним об`ємом 1100,0 см.куб.; павутиноподібного часткового розривом правої долі печінки з крововиливом в круглу зв`язку печінки та гемоперитонеумом в об`ємі близько 300,0 см. куб.; крововиливу в заочеревинний простір справа із забоєм правої нирки; косо-поперечного зламу правої малогомілкової кістки та уламкового перелому правої великогомілкової кістки у вигляді бампер-перелому. Виявлений даний комплекс тілесних ушкоджень став наслідком дії тупих твердих предметів, утворився від дії виступаючих частин автомобіля та послідуючого контакту з дорожнім покриттям.

Дані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення та стали безпосередньою причиною смерті.

Причиною смерті ОСОБА_6 є травматичний шок як наслідок поєднаної тупої травми тіла, котра супроводжувалась множинними зламами кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

- п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;

- п.10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та дав суду показання, що він 09.10.2019 року, близько 19 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ MB 100 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Незалежності в смт. Цумань, Ківерцівського району, Волинської області, від центру селища в напрямку до с. Берестяни, Ківерцівського району, Волинської області, поблизу будинку №104, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання померла. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав покази свого підзахисного та зазначив, що ОСОБА_5 вину у вчиненому визнав повністю, майнову та моральну шкоду потерпілим відшкодував повністю, а тому просив суворо не карати та не позбавляти волі.

Потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не мають, щодо міри покарання просили не позбавляти останнього волі.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні, заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини справи доведеними наявними у справі доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що своїми необережними діями, котрі виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинила смерть потерпілого, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Так, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, працює охоронцем у ТзОВ «Волкор», його пенсійний вік, який має постійне місце проживання, де проживає разом із дружиною та дочкою, яка є інвалідом І групи та перебуває разом із його батьками, які також є особами пенсійного віку, на його утриманні, вину у вчиненому визнав, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим, його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також бере до уваги той факт, що обвинувачений раніше не судимий, думку потерпілої та її законного представника, які кожна зокрема, просили не позбавляти останнього волі.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до п. 8 цієї ж Постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є пенсіонером, відсутність скарг від сусідів та мешканців навколишніх житлових будинків, міцність його соціальних зв`язків, так як він проживає з дружиною у шлюбних відносинах, має на утриманні дитину з І групою інвалідності та батьків пенсійного віку, поведінку за місцем проживання та роботи, де характеризується виключно позитивно, що стверджується доданими характеристиками, вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся та попросив вибачення перед потерпілою та її законним представником, які, кожна зокрема, на його суворому покаранні не наполягали, оскільки він добровільно відшкодував завдані збитки, що стверджується їх письмовими заявами, а тому суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання за санкцією статті у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.

Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування суд враховує, що кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, а також тяжкі наслідки, що настали внаслідок наявності у нього такого права, при цьому бере до уваги те, що право керування транспортними засобами не є основним джерелом доходу ОСОБА_5 .

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений ОСОБА_5 , визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Цивільних позовів заявлено не було.

Судові витрати пов`язані з проведенням судових експертиз на загальну суму 3768,24 грн слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.

Відповідно до ч 4 ст 174 КПК України, підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2019 року.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 323, 324 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши йому у строк відбуття покарання строк затримання ОСОБА_5 з 09.10.2019 року по 11.10.2019 року включно.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати в загальній сумі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 24 коп., пов`язані із залученням експерта для проведення судових експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2019 року на автомобіль марки «MERSEDES-BENZ MB 100 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 - скасувати.

Речові докази по справі :

- автомобіль марки «MERSEDES-BENZ MB 100 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1