Житомирський апеляційний суд
Справа №274/261/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року. Житомирський апеляційний в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар

судового засідання: ОСОБА_5

за участі:

прокурора: ОСОБА_6

захисника засудженого - ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у клопотанні про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2002.

Своє рішення суд мотивував тим, що Конституцією та законами України не передбачено повноважень суду змінювати покарання у виді довічного позбавлення волі на будь-яке інше покарання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, згідно якої просить, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Вважає дану ухвалу суду незаконною, у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Свої апеляційні вимоги та доводи адвокат ОСОБА_8 мотивує тим, що суд необгрунтовано відмовив її підзахисному у заміні міри покарання, з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

На її думку, суд першої інстанції, при розгляді зазначеного вище клопотання засудженого про заміну довічного позбавлення волі на фіксований строк мав би виходити із тлумачення Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) ст.3 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», яка вимагає зменшення покарання у разі наявності процесу змін поведінки засудженого в напрямку виправлення.

В підтвердження своїх апеляційних доводів посилається на відповідні положення рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України -2» від 12.03.2019.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд вказаних вимог Закону дотримався.

Згідно матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 , на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в у мовах Бердичівської виправної колонії № 70 за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2002 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України 2001 року та п.п. «а» «з» ст.93, ч.3 ст.142, ст.42 КК України 1960 року.

08.01.2020, останній звернувся до Бердичівського міськрайнного суду Житомирської області, в порядку ст.ст.537 - 539 КПК України, з клопотанням про заміну призначеного йому виду покарання більш м`яким.

Згідно положень ст.82 КК України, право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким мають лише особи, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

В свою чергу, чинним законодавством України, таке право на заміну покарання, особам, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі не перебачено, про що у своїй ухвалі заначив суд першої інстанції.

З приводу апеляційних доводів та посилань захисника засудженого на відповідні рішення ЄСПЛ, а саме рішення «Пєтухов проти України -2» від 12.03.2019, то положення вказаного рішення ніяким чином не суперечать можливості застосування такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, а лише фіксують потребу створення проведення в Україні реформи для впровадження юридичного механізму перегляду довічних вироків, відповідно до якого, у кожній конкретній справі даної категорії повинно бути враховано, чи виправдано в даному випадку продовження відбування такого виду покарання і що засуджені мають зробити, щоб отримати право на звільнення від нього.

Враховуючи вищевказане у своїй сукупності та взаємозв`язку, апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_8 є безпідставними, а доводи її апеляційної скарги необгрунтованими.

Будь-яких інших порушень норм матеріального та процесуального права в оскаржуваному рішенні апеляційний суд також не вбачає.

У зв`язку з вищезазначеним, підстави для зміни, чи скасування ухвали суду першої інстанції, в тому числі з мотивів, на які посилається у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2020 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну покарання за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2002 без зміни.

Ухвала суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: