Справа №639/6151/18
Провадження №1-кп/639/88/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 03.02.2017 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307 КК України;

в с т а н о в и л а:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченої ОСОБА_8 з посиланням на той факт, що наявні ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: у разі зміни запобіжного заходу обвинувачена може переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисником ОСОБА_6 заявлено клопотання, яке було підтримано обвинуваченою ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід не пов*язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 та заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи обвинувачена ОСОБА_8 має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , страждає на ряд тяжких хронічних захворювань, раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченої, наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, тяжких захворювань, у зв*язку з яким остання потребує постійного нагляду та лікування, той факт, що вона до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася, колегія суддів вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Крім того, прокурором подано клопотання без додатків та не з*ясована неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, що суперечить вимогам ст. 184 КПК України. Сторона обвинувачення не подала до клопотання доказів, які б підтвердили існування ризиків, що, в подальшому, можуть вплинути на належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_8 .
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 174, 176, 177,181, 331, 369, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 на більш м*який, а саме домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши її з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинувачену такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання з 20-00 до 08-00 години наступного дня, за адресою: АДРЕСА_1 з`являтися за викликом до суду, не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування із свідками по даному кримінальному провадженню, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду закордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Харківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій ОСОБА_8 , її захиснику та направити до органу поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_8 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 16.03.2020 року о 15 год. 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3