Дата документу 28.01.2020 Справа № 320/67/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/209/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/67/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.307 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в господарській споруді, розташованій навпроти будинку АДРЕСА_2 , пенсіонера, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в період часу з 15 листопада 2018 року по 17 листопада 2018 року.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено 2 роки іспитового строку.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України продовж іспитового строку на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових хімічних експертиз № 18-196 від 14.11.2018 та № 18-215 від 28.11.2018 у розмірі 1144 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, у невстановлений під час досудового слідства час, знаходячись на території м. Мелітополь Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, незаконно придбав особливо небезпечний нарокотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, який внесено до Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», який переніс за місцем свого мешкання, до господарської споруди, розташованої навпроти будинку АДРЕСА_2 . Після чого, продовжуючи свої злочинні дії та маючи умисел на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , продовжив зберігати за місцем свого мешкання з метою збуту вищевказаний наркотичний засіб, до 07.11.2018, коли о 10 год. 13 хв., за місцем свого мешкання у господарській споруді, розташованої навпроти будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 незаконно, шляхом продажу за 150 грн. збув ОСОБА_10 , суху подрібнену речовину зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта № 18-196 від 14.11.2018 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений канабісом, загальна маса якого, в перерахунку на суху речовину склала 1,677 гр.
У не встановлений під час досудового слідства час, знаходячись на території м. Мелітополь Запорізької обл., ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи повторно, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, який внесено до Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» та який переніс за місцем свого мешкання до господарської споруди, розташованої навпроти будинку АДРЕСА_2 . Після чого, продовжуючи свої злочинні дії та маючи умисел на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , продовжив зберігати за місцем свого мешкання з метою збуту вищевказаний наркотичний засіб до 1511.2018, коли о 22 год. 13 хв., знаходячись за місцем свого мешкання у господарській споруді, розташованої навпроти будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , незаконно, шляхом продажу за 150 грн., збув ОСОБА_10 суху подрібнену речовину зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта № 18-215 від 28.1.2018 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений канабісом, загальна маса якого, в перерахунку на суху речовину склала - 2,391 гр.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспорюючи обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання з випробуванням недостатньо враховано суспільну небезпеку.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам та вони були дотримані судом першої інстанції.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.
За таких обставин апеляційний суд визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України за кваліфікуючою ознакою: незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно.
Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, та і іншими особами.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону, застосувавши у даному кримінальному провадженні одночасно положення ст.69 КК України та положення ст.75 КК України з відповідним обґрунтуванням та наявності належних підстав у достатній кількості.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання, його щире каяття, повне визнання своєї вини у вчиненні злочину. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину,дані особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується задовільно, вину визнав в повному обсязі.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України відповідає вимогам ст.50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на м`якість призначеного судом покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в той же час просить скасувати вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання, при цьому просить призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна, тобто в такому ж розмірі як призначив суд першої інстанції.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі взагалі не наводить жодних доводів та не вказує, в чому полягає неправильність висновків суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання. Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не обґрунтована та належним чином не вмотивована, а тому не може бути задоволена за тими підставами, на які посилається прокурор.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, встановлена сукупність обставин, давала підстави суду першої інстанції звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Положення матеріального закону не мають жодних застережень, які унеможливлюють застосування і положень ст.69 КК України і положень ст.75 КК України.

Отже, висновок суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з встановленим терміном випробування та покладенням на останнього обов`язків, визначених законом про кримінальну відповідальність, є обґрунтованим.

Твердження прокурора про суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_7 , є непереконливими, оскільки особа, яка досягла 71 віку, з боку місцевої громади та сусідів характеризується з позитивного боку, інших будь-яких негативних відомостей про його поведінку матеріали провадження не містять.

Доводи зазначені в апеляційній сказі прокурора правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4