Справа № 643/6313/20
Провадження № 1-кс/643/2096/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000473 від 25.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,-

встановив :

Московським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000473 від 25.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа, шахрайським шляхом, на підставі підроблених документів, заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .
Встановлено, що ОСОБА_4 у невстановлений в ході досудового розслідування час та спосіб отримав підроблене рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2013 по справі №2/643/1858/12, згідно якого за ним визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв. м., житловою площею 15,9 кв. м. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Завідомо знаючи про те, що вказане рішення не відповідає дійсності та він не був ані позивачем, ані учасником зазначеного цивільного провадження, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення, 26.04.2013 р. в 12:01 год. надав від свого імені у Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області, що знаходиться в м. Харкові, вул. Петровського, 16, рішення суду від 15.02.2013 за №2/643/1858/12, заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяження (щодо права власності).
Крім того, 26.04.2013 р. ОСОБА_4 , діючи умисно, шляхом обману, надавши до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області за адресою: м. Харків, вул. Петровського, 16 підроблене рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2013 по справі №2/643/1858/12, згідно якого за ним визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 з корисливих мотивів та зареєструвавши її за собою, придбав, таким чином, право на майно - вказану квартиру, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №101 від 10.04.2014 р. - 184 259 гр., спричинивши потерпілому ОСОБА_5 , який насправді є живим, матеріальну шкоду на зазначену суму.
В подальшому, 23.07.2014 Московським районним судом м. Харкова по справі №643/9940/14-к ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 350, ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Встановлено, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.04.2013 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_6 за ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02.12.2000 Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області) зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В подальшому, 06.06.2019 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 №1997 від 06.06.2019, власником якої є ОСОБА_8 (РНПП: НОМЕР_2 ).
Зазначене свідчить про надання ОСОБА_4 або іншою невстановленою особою, яка використовувала підроблені документи на ім`я ОСОБА_4 підроблені документи для заволодіння вищевказаною квартирою.
Приймаючи до уваги, що вищевказане майно буде використане у кримінальному провадженні в якості речових доказів, з метою позбавлення можливості його знищення або переховування, слідчий просив клопотання задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, разом із клопотанням надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, клопотання підтримав.
Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 25.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_8 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею.
Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, як виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцем, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (реєстрації прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вищевказаного арештованого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1