Дата документу 19.02.2020 Справа № 937/8868/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/52/20 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер 937/8868/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю скаржника ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно зі змістом ухвали, 07 листопада 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування посилається на те, що ним неодноразово на адресу ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі були направлені клопотання, однак до теперішнього часу вони не розглянуті, відповіді на них не надходили. Тому просить зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі надати йому статус потерпілого у кримінальному провадженні №0000151 та надати йому відповіді по усім заявленим клопотанням.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою слідчий суддя зазначив, що вказане у скарзі не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, визначеного ст.303 КПК України, а отже відсутні підстави для відкриття провадження за скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що слідчий суддя невірно трактує його скаргу на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі та просить зобов`язати Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області відкрити провадження за його скаргою та розглянути її по суті.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; скаржника, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення у межах апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді щодо відмови у відкритті провадження колегія суддів знаходить обґрунтованим, виходячи з наступних підстав.

Висновок слідчого судді щодо невідповідності питань, які порушені скаржником положенням ст.303 КПК України, є законним і обґрунтованим. Висновки слідчого судді узгоджуються із висновками зробленими в узагальненні ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування».

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано главою 26 КПК України.

Частиною 1 ст.303 КПК України визначений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та є вичерпним.

Як правильно було зазначено в ухвалі слідчого судді, ч.1 ст.303 КПК України встановлений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження. З огляду на положення частини другої цієї ж статті, вказаний перелік є вичерпним.

При цьому згідно ч.2. ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (які не зазначені в ч.1 ст.303 КПК України) можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою, в якій посилався на те, що в рамках кримінального провадження №0000151 не надано відповіді на його клопотання. В той же час, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо дій, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Вимоги викладені у скарзі в частині відсутності відповідей на подані ОСОБА_6 клопотання, фактично не містять чітко вираженого предмету оскарження в розумінні положень ст.ст. 220, 303 КПК України КПК України, а виражають в загальних рисах незгоду з проведення досудового розслідування. Скаржник не зазначив якого саме змісту було те чи інше клопотання, чим вони обґрунтовувались і коли саме подавалися.

Аналогічне стосується і вимог скаржника щодо визнання його потерпілим (відсутність будь-якої аргументації).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, про те, що заявник ОСОБА_6 звернувся зі скаргою, яка не підлягає розгляду слідчим суддею в порядку ст.303 КПК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків слідчого судді не спростовують.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні, згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України, вирішує лише ті питання, на розгляд яких його уповноважує закон, в той час як в поданій скарзі її ініціатор виносить на розгляд питання, які не охоплюються ч.1 ст.303 КПК України.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому оскаржуване рішення слідчого судді від 8 листопада 2019 року слід залишити без змін.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4