ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/74/18 Номер провадження 11-кп/814/976/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №00000001, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2018, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, з професійно-технічною світою, одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 раніше судимого:

-09.03.2017 Решетилівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

-11.01.2019 Київським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.125, ч.1 ст.187, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2019, та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 а користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 858 грн.

По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 01 січня 2018 року близько 18 години ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства ОСОБА_9 , розташованого в АДРЕСА_2 , де умисно, таємно, протиправно, шляхом відкриття навісного замка на вхідних дверях будинку проник до приміщення вищевказаного житлового будинку, де з холодильника викрав продукти харчування потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 304 грн.66 коп. Після цього обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 304 грн. 66 коп.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду відносно нього змінити та пом`якшити призначене покарання.
Необхідність пом`якшення покарання обвинувачений обґрунтовує тим, що призначене покарання за своїм видом та розміром є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржувати.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який підтримував апеляційну скаргу свого підзахисного, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденню чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням до житла, викладені у вироку суду, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.
Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання за вчинення злочину проти власності є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.
Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання.
Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 , який, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, не працював, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.
Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, вірно вказавши на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, як на обставини, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання.
На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинене, яке за своїм видом та розміром є мінімальним, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання України, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Крім того, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за оскаржуваним вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтава від 11 січня 2019 року у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_8 було призначено в межах покарання за попереднім вироком. Таким чином у будь-якому випадку, остаточне покарання не може бути менше, ніж призначене покарання за попереднім вироком.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року відносно нього без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4