Справа № 344/7063/14-к
Провадження № 11-кп/4808/241/20
Категорія ч.4 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2020 року продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до 07 червня 2020 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і застосувати до нього більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що потерпілого та свідків вже допитано судом, а тому ризик впливу на останніх відсутній. Звертає увагу на те, що він утримується під вартою вже 4 роки і за цей час у нього дуже погіршилось здоров`я, а саме загострився псоріаз, він заразився гепатитом-С, а медчастина УВП-12 не в змозі надати належного лікування. При цьому, є дуже великий ризик захворіти на коронавірус, оскільки в камерах є багато ув`язнених з температурою та іншими симптомами. Вказує на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а саме про те, що він має цивільну дружину ОСОБА_11 , неповнолітнього сина та дві малолітні дочки. А також зазначає, що має постійне місце проживання за адресою проживання дружини. Просить суд дати йому можливість знаходитись біля своєї сім`ї та допомагати їм.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Однак, до теперішнього часу Верховною Радою України рішення Конституційного суду України не виконано і відповідні зміни до кримінального процесуального закону не внесені.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, обвинувачений ОСОБА_9 має право на оскарження ухвали суду першої інстанції і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції і не може бути витребувано судом апеляційної інстанції, розгляд апеляційної скарги відбувається на підставі контрольного провадження.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, ч.3 ст.135 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України.

В даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 05.08.2014 року у зв`язку з тим, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може забезпечити дієвість кримінального провадження до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. У зв`язку з внесенням застави 19.08.2014 року підозрюваний ОСОБА_9 звільнений з-під варти, тобто вважався таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Після передачі обвинувального акту до суду та розгляду провадження в суді, у зв`язку з переховуванням обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, 19.03.2015 року йому було змінено запобіжний захід на тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.05.2018 року обвинуваченому змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Однак, через те, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, в березні 2019 року обвинуваченому ОСОБА_9 змінено запобіжний захід на тримання під вартою, строк дії якого за клопотанням прокурора неодноразово продовжувався.

05 квітня 2020 року прокурором повторно заявлено клопотання про продовження ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк його перебування під вартою закінчується, а судовий розгляд не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2020 року продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до 07 червня 2020 року включно.

При цьому, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останньому у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, обрано альтернативний запобіжний захід у виді застави .

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , судом правильно встановлено, що воно є обґрунтованим, а підстави для зміни цього запобіжного заходу більш м`яким відсутні, зважаючи на те, що до обвинуваченого раніше застосовувались застава та домашній арешт, однак такі запобіжні заходи виявились не ефективними, оскільки в період їх застосування ОСОБА_9 продовжував вчиняти інші кримінальні правопорушення. А також судом вірно враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, зокрема те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, окремі з інкримінованих йому злочинів, було вчинено із застосуванням насильства, а відтак при зміні запобіжного заходу він може переховуватись від суду або вчинити нові злочини чи впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, що може значно ускладнити розгляд справи по суті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого на те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місця проживання та деякі захворювання, не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 в суді першої інстанції триває з травня 2014 року і до теперішнього часу суд не розглянув його по суті.

Враховуючи, складність кримінального провадження та поведінку учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановлення остаточного рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення розумних строків розгляду кримінального провадження не є правовою підставою для закриття кримінального провадження, розгляд якого повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є обрання запобіжного заходу, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти спробам перешкодити судочинству.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 , яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2020 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5