№ 207/2857/19
№ 1-кп/207/211/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження № 0000829 за звинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська , громадянина України , не працюючого , освіта середня спеціальна , шлюб розірвано , маючого на утриманні неповнолітню дитину , який мешкає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

за ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_5 згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року, зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісяця , до повноліття дитини на користь матері ОСОБА_7 , починаючи з 6 березня 2012 року .

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею віку повноліття , також згідно ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків , з кого присуджено стягнення аліментів на дитину , а також той з батьків , до кого вимоги про стягнення аліментів не були пред`явлені , зобов`язані приймати участь у додаткових витратах на дитину , викликаних особливими обставинами .

ОСОБА_5 повідомлено про необхідність сплачувати аліменти щомісяця у встановленому рішенням суду розмірі , однак ОСОБА_5 , будучи працездатним , на обліку в центрі зайнятості не перебуває і участі у вихованні доньки не приймає, знаючи про свої обов`язки , покладені на нього Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області , допустив заборгованість по аліментах на утримання дитини ОСОБА_6 . Так , згідно розрахунку заборгованості від 15 серпня 2019 року , наданої Південним відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське за період часу з 6 березня 2012 року по 15 серпня 2019 року включно його заборгованість зі сплати аліментів складає суму 100324,58 гривень . Крім того , матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не надає .

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 , 76 Закону України «Про виконавче провадження» 15 вересня 2017 року Південним відділом державної виконавчої служби м. Кам`янське ОСОБА_5 повідомлений про необхідність щомісячної виплати аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів , не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку , зобов`язання повідомлення державному виконавцю про зміну місця проживання або роботи , а також попереджений про кримінальну відповідальність , яка виникає у разі ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей , тобто у вчиненні злочину , передбаченого ст. 164 КК України 2001 року .

Однак , ОСОБА_5 , будучи ознайомленим з вищевказаними вимогами , незважаючи на рішення суду , умисно допустив заборгованість з виплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 за період часу з 6 березня 2012 року по 15 серпня 2019 року включно , що в твердій грошовій формі складає 100324,58 гривень і його дії призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі , що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів , тобто суму більше ніж 5892,45 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав повністю і пояснив , що знав про обов`язок сплачувати аліменти , але не працював і не мав змоги сплачувати . З дитиною не спілкується та не надає їй матеріальну допомогу . На обліку в центрі зайнятості не перебував .

Крім повного визнання вини , вина ОСОБА_5 підтверджується іншими доказами по справі .

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила , що перебувала у шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_5 , на даний час шлюб розірвано . Згідно з рішенням суду ОСОБА_5 повинен сплачувати їй аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів до досягнення донькою повноліття . ОСОБА_5 аліменти не сплачував і на даний час не сплачує . Не приймає участі у вихованні доньки та її матеріальному забезпеченні .

Вина ОСОБА_5 в повному обсязі підтверджується іншими доказами :

розрахунком заборгованості Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське ( а.с. 17 ) , з якого слідує , що заборгованість ОСОБА_5 , станом на 31 грудня 2018 року складає 83709 гривень 13 копійок ;

копією виконавчого листа ( а.с. 20 ) , виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року , з якого слідує , що ОСОБА_5 повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини усіх всіх видів його заробітної плати (доходів ) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно на користь ОСОБА_7 , починаючи з 6 березня 2012 року до повноліття дитини ;

копією рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року ( а.с. 42 ) , з якого слідує , що ОСОБА_5 повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх всіх видів його заробітної плати ( доходів ) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно на користь ОСОБА_7 , починаючи з 6 березня 2012 року до її повноліття ;

розрахунком заборгованості Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське ( а.с. 59 ) , з якого слідує , що заборгованість ОСОБА_5 , станом на 15 серпня 2019 року складає 100324 гривні 58 копійок .

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази , які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин , що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні , та інших обставин , які мають значення для кримінального провадження , а також достовірність чи недостовірність , можливість чи неможливість використання інших доказів .

Згідно ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим , якщо він отриманий у порядку , встановленому цим Кодексом .

Оцінюючи кожний доказ у справі з точки зору належності , допустимості , достовірності , та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку , суд приходить до висновку , що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні доведена повністю .

Зібрані органами досудового слідства та досліджені у судовому засіданні докази є належними , оскільки підтверджують існування обставин , що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні , допустимими , оскільки отримані законно , в порядку , встановленому кримінальним процесуальним законодавством України , яке діяло на час їх отримання , шляхом проведення органами досудового слідства відповідних процесуальних дій , достовірними, оскільки фактичні дані , отримані з вказаних доказів , не спростовані жодним іншим доказом , наданим сторонами кримінального провадження . Всі досліджені докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей , доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те , що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року .

Таким чином , ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року , тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей ( аліментів ) .

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд , відповідно до ст. 65 КК України 2001 року , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини , що пом`якшують та обтяжують його покарання .

Суд вважає , що обставинами , що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України 2001 року є щире каяття . Обставин , які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України 2001 року не встановлено .

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини , яка викладена у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 9 червня 2005 року ) , і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) , згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим , якщо встановлено , що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним . У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року ) ЄСПЛ вказав , що для того , щоб втручання вважалося пропорційним , воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи .

При призначенні покарання суд враховує , що ОСОБА_5 раніше не судимий , не працює , його щире каяття у вчиненні злочину , позитивно характеризується , має на утриманні неповнолітню дитину , не є особою з інвалідністю першої або другої групи , не досяг пенсійного віку , не є військовослужбовцем строкової служби , думку потерпілої про вид покарання , та дійшов висновку , що покаранням , необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим , так і іншими особами , є покарання у вигляді обмеження волі в межах санкцій ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року. На підставі ст. 75 , 76 КК України 2001 року звільнити його від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з покладенням на нього обов`язків : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації . Таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи .

Суд вважає необхідним запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистого зобов`язання .

Керуючись ст. 369 371 , 373 376 КПК України , суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України 2001 року , та призначити йому покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі .

На підставі ст. 75 КК України 2001 року ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням на іспитовий строк 1 рік 6 місяців .

На підставі ст. 76 КК України 2001 року зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання ; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистого зобов`язання .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано , набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку . Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення .

Суддя ОСОБА_1