ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/5100/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2481/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 24.05.2020 року включно, з заставою у розмірі 168 160 гривень.
Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 через канцелярію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід непов`язаний з позбавленням волі або зменшити визначений розмір застави. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, пред`явлене обвинувачення безпідставним, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Судом порушено процесуальні строки направлення отриманої апеляційної скарги обвинуваченого до суду апеляційної інстанції. Прокурором не надано суду матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою. Суддею не вказано чому не можливо застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід та не в повній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, але за гарну поведінку був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, має міцні соціальні зв`язки, утримує матір-пенсіонерку, якій допомагав по дому, по господарству та у вихованні молодшої сестри, цивільну дружину та троє дітей, працевлаштований неофіційно, з постійним джерелом доходу, задовільно характеризується з місць позбавлення волі, потерпілі матеріальних та моральних претензій не мають, зобов`язується виконувати всі покладенні на нього обов`язки. Також вказує, що прокурор в судовому засіданні районного суду від 12.05.2020 року незаконно ініціював питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою до ухвалення апеляційним судом рішення щодо розгляду апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2020 року.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст.126-1 КК України, серед яких є тяжкий злочин та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років.
Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуютьсяОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого щодо необґрунтованості обвинувачення, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження обвинуваченого про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст.126-1 КК України, серед яких є тяжкий злочин та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, раніше судимий, офіційно непрацевлаштований, без постійного джерела доходу.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Застава у розмірі 168 160 гривень обвинуваченому визначена судом виважено, з урахуванням тяжкості злочинів, фактичних обставин кримінальних правопорушень, майнового і сімейного стану, віку обвинуваченого, ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Суд апеляційної інстанції також вважає, що саме такий розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді