ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №626/1235/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/24/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365 КК України
УХВАЛА
Іменем України

15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисників: - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачених: - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_9 , потерпілих: ОСОБА_16 , ОСОБА_8 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 14.01.2019 стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Нова Водолага Харківської області, громадянин України, неодружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, працюючий на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365 КК України, та виправданий;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, одружений, працюючий на посаді поліцейського групи реагування патрульної поліції Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364 КК України, та виправданий;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Можарка Кегичівського району Харківської області, громадянин України, одружений, працюючий на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_15 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1(один)рік та на нього покладено передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки.

Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов, вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком районного суду встановлено, що ОСОБА_13 12.09.2016, близько о 07год. 00хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з поліцейським групи реагування патрульної поліції Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, а саме повноваженнями, визначеними п.п.1-3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», п.п.2-4, 6, 8, 10, 12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008р. № 1102, на прибудинковій території, що знаходиться за адресою: Харківська область, Красноградський район, с-ще Дослідне, 2/8, заволоділи транспортним засобом - мотоциклом «ИЖ «Юпитер 5», синього кольору з номером двигуна № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 , спричинивши йому матеріальну шкоду відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 12835 від 31.07.2017р. на суму 5180 грн.
Незаконно заволодівши зазначеним мотоциклом, що належить ОСОБА_16 , ОСОБА_13 діючи спільно з ОСОБА_14 , повідомивши присутнім іншим особам про мету вилучення вказаного транспортного засобу як доставлення для зберігання до спеціального майданчику Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, відбуксували зазначений мотоцикл з подвір`я вищевказаного будинку службовим автомобілем «ВАЗ - 2107», темного кольору, у невідомому напрямку, в подальшому викраденим транспортним засобом - мотоциклом «ИЖ Юпітер 5» порядились на власний розсуд.
Своїми злочинними умисними діями ОСОБА_14 спільно із ОСОБА_13 спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_16 , яка складається з вартості протиправно вилученого у нього мотоциклу «ИЖ Юпитер 5» відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 12835 від 31.07.2017р. у розмірі 5180грн., а також спричинили істотну нематеріальну шкоду у вигляді моральної шкоди - моральних страждань ОСОБА_16 внаслідок протиправного тривалого порушення його майнових прав на значений транспортний засіб (яку у грошовій оцінці потерпілим згідно позовної заяви оцінено в 1000000грн.) та у вигляді підриву авторитету та престижу органів Національної поліції України як органів державної влади, здійснення негативного впливу на їх нормальну діяльність.
Далі у вироку вказано (т.4 а.с.283), що за результатами дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки наданих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, районний суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам оскільки органами досудового слідства не доведено, що в діянні обвинувачених є склади кримінальних правопорушень про які вказано в обвинувальному акті.

Також у вироку вказано, що ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що будучи службовою особою, що здійснює функції представника влади та являючись працівником правоохоронного органу, який відповідно до вимог ст.ст.19, 21, 28, 68 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, захищати життя, здоров`я і свободи громадян, забезпечувати їх особисту безпеку, виконувати свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом, не застосовуючи будь-яких незаконних дій або бездіяльності, перебуваючи на патрулюванні з охорони громадського порядку на території міста Краснограду 19.02.2018, приблизно о 04 годині 55 хвилин, знаходячись біля кафе «Едем», що розташоване за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Піщанка, вул. Тітова, 1, діючи умисно, спільно у групі з інспектором сектору реагування патрульної поліції № 1 Красноградського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 , явно перевищуючи надані йому владні повноваження працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи, що вони явно виходять за межі наданих їм службових повноважень, всупереч положенням ст.3, ч.1 ст.28 Конституції України, не маючи законних підставу з мотивів помсти за висловлені зауваження щодо роботи поліції, демонстрації своєї переваги як представника влади та з метою приниження схопив ОСОБА_8 за праву руку, після чого закрутив її за спину ОСОБА_8 . Одночасно з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 схопив ОСОБА_8 за ліву руку, після чого вони закрутили руки ОСОБА_8 йому за спину та повалили останнього обличчям на підлогу. Не припиняючи спільних протиправних дій, ОСОБА_15 , упевнившись, що ОСОБА_8 перебуває в горизонтальному положенні обличчям вниз до дороги та не спроможний чинити жодного опору, застосовуючи фізичну силу, наніс ОСОБА_8 один удар лівою ногою в область лівої щоки обличчя.

Продовжуючи спільні протиправні дії стосовно ОСОБА_8 . ОСОБА_15 - за ліву руку, ОСОБА_13 - за праву руку, підняли його з підлоги, чим завдали йому фізичного болю та потягнули до службового автомобілю, на якому в подальшому ОСОБА_8 був доставлений до Красноградської міської лікарні для освідування.

Своїми злочинними діями ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_15 спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого плечового суглобу у вигляді ушкодження (розтягнення) сухожилку надостьового м`язу з подальшими посттравматичними змінами у вигляді тендиніту (запалення) без значних клінічних проявів; садна у ділянці підборідді; крововилив на слизовій оболонці лівої щоки відповідно до 34-36 зубів, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09-1882/2018 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день) (згідно п.п.2.3.1.«а», 2.3.3., «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

За вказані злочинні дії ОСОБА_13 та ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а саме перевищення влади або службових повноважень, тобто умисного вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

За результатами судового розгляду по даній частині обвинувачення районний суд дійшов висновку, що ОСОБА_13 не застосовував фізичної сили до потерпілого, тому в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а вина ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, є доведеною.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд зазначеного кримінального провадження в суді першої інстанції. Оскільки вважає, що у вказаному вироку суд першої інстанції виклав висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_15 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, оскільки вважає вирок не законним та необґрунтованим в частині визнання його винуватим.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_16 просить скасувати вирок в частині визнання ОСОБА_13 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365 КК України та ОСОБА_14 , якого визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч. 1 ст. 364 КК України, та в частині відмови в задоволенні його цивільного позову. Просить ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 т.365 КК України, призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та позбавлення волі строком на 3 роки за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у відповідності до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.289, ч. 1 ст. 364 КК України, призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та позбавлення волі строком на 3 роки за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у відповідності до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна. Стягнути з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 солідарно розмір завданої матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України повністю та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_13 та ОСОБА_15 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та призначити цим обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині визнання ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, закрити кримінальне провадження, в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі. В решті вирок Красноградського районного суду Харківської області від 14.01.2019 залишити без змін. Під час розгляду справи дослідити відеозапис з камер відеоспостереження кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку учасників розгляду, які підтримали свої апеляційні скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 14.01.2019 ОСОБА_13 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365 КК України, та виправданий; ОСОБА_14 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364 КК України, та виправданий; ОСОБА_15 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та йому призначено вказане у вироку покарання.

При цьому, згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 374 ч.3 п.1 КПК України встановлено, що в мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України регламентовано, що в мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
При викладенні формулювання обвинувачення у вироку щодо ОСОБА_15 , яке суд визнав доведеним, та за яким виправдав ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , допущені істотні порушення зазначених вимог закону, що виключає можливість встановлення вини та невинуватості обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом.
Так, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд зазначив, як встановлені під час судового розгляду фактичні обставини кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_13 , чиї дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365 КК України, та обвинуваченого ОСОБА_14 , чиї дії орган досудового слідства кваліфікував за ч.2 ст.289, ч.1 ст.364 КК України. Надалі, суд дійшов висновку про необхідність виправдання вказаних обвинувачених, всупереч своїм же висновкам про вчинення ними викладених у вироку протиправних дій.
Крім цього, у вироку вказано, що ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні дій, які кваліфіковано за ч.2 ст.365 КК України, викладено фактичні обставини кримінального провадження за даним епізодом, що були встановлені органом досудового слідства. За результатами судового розгляду суд визнав ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
Вказані обставини свідчать про те, що всупереч положенням п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд в мотивувальній частині вироку не виклав формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, але разом з тим визнав ОСОБА_15 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Також колегія суддів зазначає, що положення п.1 ч.3 ст.374 КПК України зобов`язує суд, у разі визнання особи виправданою, викласти в мотивувальній частині вироку підстави для виправдання обвинуваченого.
Згідно ч.1 ст.284 КПК України, такими підставами є: 1) встановлення відсутності події кримінального правопорушення; 2) встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлення достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаня можливості їх отримати.
При цьому, свій висновок про необхідність виправдання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.289 КК України, суд обґрунтував відсутністю у їх діях ознаки протиправності, що свідчить про відсутність складу злочину.
У зв`язку з цим слід зазначити, що ознака злочину протиправність є формальною, нормативною ознакою та обумовлена лише наявністю певного складу злочину в Кримінальному кодексі України.
Склад злочину, передбачений ч.2 ст.289 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , міститься в Особливій частині КК України, що в імперативній формі вказує на протиправність діяння, пов`язаного з незаконним заволодінням транспортним засобом, а тому стверджувати про відсутність складу злочину через відсутність ознаки протиправності є неможливим.
Передбачених ч.1 ст.373 КПК України підстав для визнання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виправданими за ч.1 ст.364 КК України, районний суд взагалі не вказав як не зазначив з яких підстав він дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_13 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Так, районний суд вказав, що обвинувачений не застосовував фізичної сили до потерпілого, а тому в його діях відсутні ознаки вказаного кримінального правопорушення, що також не узгоджується з положеннями ч.1 ст.373 КПК України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом в постановленому вироку допущені суперечності, висновки суду в частині встановлення винуватості ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та невинуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365 КК України, ОСОБА_14 ч.2 ст.289, ч.1 ст.364 КК України, є неоднозначними, допускають їх різне трактування, формулювання мотивувальної частини вироку не відповідає вимогам ст.374 КПК України, не носить характеру правової визначеності та категоричності.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у вступній частині оскаржуваного вироку зазначено про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_15 , далі в рішенні суду значиться прізвище « ОСОБА_18 », та, в тому числі в резолютивній частині вироку та списку учасників судового розгляду, «Міхайлевіч», що також вказує на порушення судом вимог ст.374 КПК України.
Наведені обставини свідчить про порушення прав обвинуваченого ОСОБА_15 на захист та істотне порушення кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо всіх обвинувачених.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи та постановленні вироку було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, вирок підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що перевірити правильність прийнятого судом першої інстанції рішення в апеляційному порядку не виявляється за можливе у зв`язку з суперечностями у вироку, наявністю в ньому взаємовиключних висновків, неконкретністю висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження або незгоди із пред`явленим обвинуваченням.
У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Доводам, викладеним в апеляційних скаргах, в тому числі щодо наявності чи відсутності в діях обвинувачених складів кримінальних правопорушень, за якими вони обвинувачуються, доведеності їх вини може бути дана оцінка судом при новому розгляді кримінального провадження.
При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі недоліки, повно та всебічно дослідити обставини справи, надані сторонами на їх підтвердження докази, та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 14.01.2019 року відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді