У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.04.2020 Справа №607/3363/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу про скасування повідомлення про підозру, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_4 інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати повідомлення про підозру від 16.12.2019 року, стосовно ОСОБА_3 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.129, ч.4 ст. 189 КК України, зокрема у погрозі вбивством та у вимаганні, а саме вимозі передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим та обмеженням його законних інтересів, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000504 від 16.02.2019 року.
В обґрунтування скарги адвокат зазначив, що 16.12.2019 року слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 проведено вручення повідомлення нової підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.4 ст.189 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000504, яке він вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з тих обставин, що без доказів про підозру - повідомлення про підозру незаконне; не має події кримінального правопорушення так як, із показів потерпілого ОСОБА_6 не можливо встановити ні час, ні місце, ні спосіб, ні інші обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 189 КК України: відсутня також і об`єктивна сторона вимагання так як погроз не має, а вимога законна, тому що ОСОБА_3 діяв як представник ТОВ «Алігатор II» за довіреністю і проводив досудове врегулювання спору щодо відшкодування шкоди за самовільну та незаконну реконструкцію належної ТОВ «Алігатор II» будівлі за адресою м.Тернопіль, провулок Цегельний, 1, не зрозумілим є також, які саме законні інтереси ОСОБА_6 порушено. Крім того зазначає, в тексті повідомлення про підозру зазначена явно недостовірна інформація: «Реалізуючи свій злочинний умисел. ОСОБА_3 , протягом квітня-вересня 2019 року особисто та через інших на даний час не встановлених осіб погрожував ОСОБА_6 фізичною розправою та поширенням неправдивої інформації...» В той же час ОСОБА_3 з квітня місяця по 14.09.2019р. взагалі не спілкувався і тим більше не зустрічався особисто. Також зазначено, що «надав для підпису ОСОБА_6 заздалегідь підготовлені цивільні угоди, щодо переходу права власності на приміщення загальною площею 237 кв.м від ОСОБА_6 в свою користь, однак договори не були підписані, оскільки ОСОБА_3 було затримано правоохоронними органами.» Вказав, що це є неправдою, оскільки Прохоренков самостійно готував ці договора і вони були ним підписані ще й поставлена його печатка. Це все добре видно на заходах аудіо-, відео контролю за злочином від 24.09.2019р. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК вважає нісенітницею, так як доказом вчинення зазначеного злочину, погрозу вбивством охоронцю ОСОБА_7 є лише пояснення з 2015року. З метою обґрунтованості скарги скаржник просить врахувати, що окремі докази, а саме протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 24.09.2019 року, є недопустимим доказом.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав та просить її задовольнити.

ОСОБА_3 підтримав доводи свого захисника.

Прокурор в судове засідання не з`явився, на попередніх судових засіданнях заперечив з приводу задоволення скарги та вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 є обґрунтованим належними доказами,відповідає вимогам КПК України, оголошена у встановленому законом порядку. На момент затримання були достатні підстави для затримання ОСОБА_3 та які зазначені у протоколі затримання.

Дослідивши скаргу та додані до неї копії документів, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст.278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст.277 КПК України.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вищевказаних процесуальних норм.

Відповідно до положень ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.09.2019 року о 10.45 годині ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24 вересня 2019 року у кримінальному провадженні №0000078, ОСОБА_3 цього ж дня о 10 год. 42 хв. затримано за підозрою у вчиненні злочину. Підставою затримання стало те, що безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Під час цього затримання було дотримано вимог ст. 208 КПК України, оскільки таке затримання відбулося безпосередньо після передачі потерпілим ОСОБА_6 грошових коштів, які, зі слів останнього, у нього вимагав ОСОБА_3 , погрожуючи застосуванням насильства.

25 вересня 2019 року, 09:50 год. останньому вручено під підпис повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

16 грудня 2019 року, о 15:25 год. останньому вручено під підпис повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 189 КК України.

Орган досудового розслідування вказав, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 02 квітня 2015 року близько 18 години охоронець розважального комплексу готелю «Алігатор» ОСОБА_7 , під час виконання своїх службових обов`язків, перебуваючи біля входу вище вказаного готелю за адресою: м. Тернопіль, вул. Гайова, 29а, побачив ОСОБА_3 , який виходив з приміщення готелю, тримаючи в лівій руці дорожню сумку, з якої було видно майно розважального комплексу готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а в правій руці металеву викрутку. В цей час, ОСОБА_7 сказав ОСОБА_8 зупинитись та заборонив виносити майно, яке належить розважальному комплексу готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », однак ОСОБА_3 , в свою чергу, почав ображати ОСОБА_7 нецензурними словами із погрозами нанесення тілесних ушкоджень та погрозою вбивством.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється в погрозі вбивством, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Окрім цього, досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_6 є законним користувачем земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виступає замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою, будівництво якого на даний час не завершено.

В квітні 2019 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) в ОСОБА_3 , який є сином директора TOB «Алігатор II» ОСОБА_8 та якому було відомо про існування права власності на будівлі, на які раніше було накладено арешт, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які станом на 2019 рік вже не існували, виник злочинний умисел направлений на вимагання від ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 100000 доларів США, в якості компенсації за наявні колись на вказаній ділянці об`єкти нерухомості належні TOB «Алігатор II».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , протягом квітня-вересня 2019 року особисто та через інших на даний час не встановлених осіб погрожував ОСОБА_6 фізичною розправою та поширенням неправдивої інформації про незаконність будівництва багатоквартирного житлового будинку, замовником якого виступав ОСОБА_6 .

Надалі, в вересні 2019 року, ОСОБА_3 продовжуючи вчиняти умисні дії спрямовані на вимагання майна від ОСОБА_6 , пред`явив останньому вимогу про необхідність передачі йому грошових коштів в сумі 25 000 доларів США, а також права власності на приміщення загальною площею 237 кв.м., які розташовані в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , замовником будівництва якого є ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вимагання від ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 25 000 доларів США та майнових прав на приміщення площею 237 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , під час зустрічі із ОСОБА_6 , 24 вересня 2019 близько 10 год. 40 хв., перебуваючи на другому поверсі приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 , одержав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24 вересня 2019 року становить 608000 гривень та надав для підпису ОСОБА_6 заздалегідь підготовлені цивільно-правові угоди, щодо переходу права власності на приміщення загальною площею 237 кв.м. від ОСОБА_6 в свою користь, однак договори не були підписані, оскільки ОСОБА_3 , було затримано правоохоронними органами.

Таким чином, за твердженням органу досудового розслідування, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вимозі передачі чужого майна та права на майно з погрозою насильства над потерпілим та обмеженням його законних інтересів, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, тобто в злочині, передбаченому ч.4 ст.189 КК України.

В подальшому 10.04.2020року року слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 за погодженням прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , повідомлено ОСОБА_3 про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.4 ст.189 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000504 від 16.02.2019року та повідомлено адвоката ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Виходячи із змісту ст. 189 КК України з об`єктивної сторони вимагання характеризується двома взаємопов`язаними діями: 1) пред`явленням майнової вимоги; 2) погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди.
Вимога як ознака вимагання означає викладену в рішучій формі пропозицію винного до потерпілого (власника, особи, у віданні чи під охороною яких перебуває майно) про передачу майна, права на майно або вчинення останнім інших дій майнового характеру. Пред`явлена суб`єктом майнова вимога утворює ознаку об`єктивної сторони цього злочину тільки за умови, що вона є завідомо протиправною. При вимаганні винна особа прагне заволодіти не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру. Вимога задовольнити законні майнові претензії не утворює складу вимагання, як не утворює його вимога вчинити інші, крім передбачених у ст. 189, дії.
Другий складник, як ми бачимо вище, - погроза застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди. Погроза при вимаганні повинна бути дійсною і реальною.
При визначенні дійсності і реальності погрози необхідно виходити з суб`єктивного ставлення до неї винного і суб`єктивного сприйняття її потерпілим.
Вимагання слід вважати закінченим з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної із вказаними погрозами незалежно від досягнення винною особою поставленої мети.
Виходячи із змісту ст. 129 КК України, з об`єктивної сторони злочин проявляється у залякуванні потерпілого позбавленням його життя, таке залякування може бути виражене у будь-якій формі: усно, письмово, шляхом демонстрації зброї тощо.
Злочин, вважається закінченим з моменту, коли погрозу було доведено до відома потерпілого, з моменту сприйняття погрози.
Твердження захисника ОСОБА_4 , зводяться до того, що відсутня подія кримінального правопорушення, так як, із показів потерпілого ОСОБА_6 не можливо встановити ні час, ні місце, ні спосіб, ні інші обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 189 КК України: відсутня також і об`єктивна сторона вимагання так як погроз не має, а вимога законна, тому що ОСОБА_3 діяв як представник ТОВ «Алігатор II» за довіреністю і проводив досудове врегулювання спору щодо відшкодування шкоди за самовільну та незаконну реконструкцію належної ТОВ «Алігатор II» будівлі за адресою м. Тернопіль, провулок Цегельний, 1, не зрозумілим є також, які саме законні інтереси ОСОБА_6 порушено. А повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК вважає нісенітницею.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 , суду пояснив, що не пригадує щоб зі сторони ОСОБА_3 звучали погрози вбивством.
Згідно ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21 вересня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтованість підозри, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин (K.F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 року, § 57).

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру. Також, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Так, оцінюючи в сукупності обставини кримінального провадження №0000504 від 16.02.2019року та враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, слідчий суддя вбачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 в контексті її розуміння ЄСПЛ, присутня.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обґрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).
Наведене в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, Єврепейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обгрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, оцінка обгрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Таким чином, під достатніми доказами відносно акту повідомлення особи про підозру слід розуміти достовірні відомості, зібрані, перевірені і оцінені слідчим, прокурором у встановленому законом порядку, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальне правопорушення, яке передбачене КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього. При цьому, повідомлення особи про підозру, повинно базуватися не на простій сукупності доказів, а на їх системі. Якщо немає системи доказів, а є лише окремі докази винуватості, що не узгоджуються з іншими, значить не можна приймати рішення про повідомлення особи про підозру.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

(!) З урахуванням викладеного, відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства, підставами для скасування повідомлення про підозру можуть бути процесуальні порушення допущені під час її складання (формулювання) та вручення.

Слідчий суддя позбавлений повноважень вдаватися до оцінки правильності кваліфікації дій підозрюваної особи або формулювання фабули підозри.

За своїм змістом повідомлена 16.12.2019 року ОСОБА_3 підозра відповідає вимогам ст.277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст.278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_3 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.4 ст. 189 КК України. Зазначені обставини підтверджуються наданими суду матеріалами кримінального провадження. Крім того, обставини, на які посилається у скарзі захисник відносяться до оцінки доказів, питання щодо допустимості яких вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення або під час судового розгляду.

Зіставляючи перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, який може бути оскаржений під час досудового розслідування в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України з вимогами даної скарги, суд приходить до висновку, що такі вимоги не є предметом оскарження до слідчого судді на досудовому розслідуванні.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Кодексу досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Тому, належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

За таких обставин, повідомлення про нову підозру ОСОБА_3 від 16.12.2019року відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, а тому у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 16.12.2019 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129, ч.4 ст.189 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000504 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1