Справа № 636/1387/20
ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві клопотання прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 000408, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Чугуївського міського суду Харківської області звернувся прокурор Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна.
Виходячи із змісту клопотання встановлено, що 10.04.2020 року до ЧЧ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від начальника відділу у м. Чугуєві УСБУ в Харківській області полковника ОСОБА_4 , про те, що на території Чугуївського району, Харківської області діє злочинна група, яка спеціалізується на незаконній вирубці дерев породи сосна, дуб, липа та клен з подальшим продажом деревини, як на території України так і експортуванням за її межі. Крім цього, встановлено, що перевезення викраденої деревини буде здійснюватися на автомобілі «ЗИЛ» з державним номером НОМЕР_1 , 10.04.2020 року з 10.00 до 12.00 години без дозвільних документів, а саме (товарно-транспортної накладної та бирок маркування, якому підлягає лісопродукція). Після чого, 10.04.2020 року співробітниками УСБУ в Харківській області на відстані близько 3 м від с. Зауддя, Чугуївського району, Харківської області до м. Зміїв було зупинено автомобіль «ЗИЛ»-131, держ. номер НОМЕР_1 , вантажний, з деревиною, підтверджуючих документів на переміщення даного виду деревини надано не було.

Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено слідчим СВ Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року за №0000408 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 246 КК України незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду .

10.04.2020 року під час огляду місця події було виявлено та вилучено автомобіль, який здійснював перевезення деревини, а саме: автомобіль «ЗИЛ»-131, загальний вантажний бортовий, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , повна маса 8500, маса без навантаження 3500, об`єм двигуна 6000, зеленого кольору, держ. номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, який належить на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 , на момент зупинки яким керував ОСОБА_6 .

Крім цього, у ОСОБА_6 , який перебував за кермом автомобіля, під час проведення огляду було вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , товарно-транспортна накладна серії МНА №625697 від 10.04.2020.
Вилучений автомобіль з деревиною поміщено на територію бурової АДРЕСА_1 , товаро-транспортна накладна та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи, що майно є важливим доказом у даному провадженні, а також те, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження даного доказу, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також встановлення істини у даному кримінальному провадженні прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно.
Прокурор Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених у ньому підстав та просить його задовольнити.
Від осіб, які є власниками вищевказаних транспортних засобів до суду надійшло запечерення на клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, а також суть клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Чинним КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з тим, клопотання прокурора про накладення арешту на майно не містить належного обгрунтування підстав визнання вилученого майна доказом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України. Крім того, клопотання не містить обґрунтування ризиків, передбачених абзацом другим частини 1 ст. 170 КПК України.
Таким чином, вимоги клопотання прокурора про арешт майна на даному етапі досудового розслідування, не виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
В матеріалах провадження відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про наявність необхідності в накладенні арешту на вказане майно.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У відповідності до вимог п.2 ч. 3 ст.132 КПК України передбачає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні.
Стаття 173 ч. 1 КПК України зазначає, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якшо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього кодексу.
Отже, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а тому клопотання є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.
Фіксування процесу технічними засобами відповідно до положення ст. 107 КПК України не здійснювалось.

На підставі зазначеного вище та керуючись ст. 107, 132, 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 000408, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: ОСОБА_1