ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6278/18
провадження № 1-кп/753/295/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2020 р. м. Київ Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0007661 від 10.07.2017 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого в TOB «Автоплаза» на посаді директора відділу продаж, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2017 приблизно о 21 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 перебував біля продуктового кіоску, що розташований поблизу будинку № 14 по просп. Григоренка в м. Києві, де зустрів раніше йому не знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, який згодом переріс у бійку. В ході конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 способом нанесення тілесних ушкоджень із застосуванням короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї- самозарядного пістолету моделі «ПМ-Т», серії « НОМЕР_1 , калібру 9 ммРА, який призначений для відстрілу патронів, споряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами та здійснення пострілу із вказаного пістолету у потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , перебуваючи біля продуктового кіоску, що розташований поблизу будинку № 14 по просп. Григоренка в м. Києві, запропонував ОСОБА_11 відійти від місця скупчення людей, на що останній погодився. В подальшому, відійшовши на певну відстань, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та свідомо допускаючи наслідки у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження, перебуваючи на тротуарі просп. Григоренка в м. Києві, без попередження дістав зі своєї сумки-барсетки короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, самозарядний пістолет моделі «ПМ-Т», серії « НОМЕР_1 , калібру 9 ммРА, який призначений для відстрілу патронів споряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами та, тримаючи його у правій руці, наніс вказаним пістолетом ОСОБА_11 удар у ліву частину голови, після чого, перебуваючи на відстані до 1 метра від потерпілого, здійснив 2 постріли в область голови ОСОБА_12 . На звуки пострілів звернули увагу перехожі, в результаті чого ОСОБА_8 пішов з місця події. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_11 було спричинено закриту травму лівого ока: контузію 2 ступеня, субкон`юнктивальний крововилив, травматичну ерозію рогівки, забійну рану нижньої повіки лівого ока (з наявністю стороннього тіла), гематому на повіках; забійні рани в проекції лівого скронево-нижньощелепного суглобу, передньої поверхні лівої вушної раковини; дотичне кульове поранення лівої щічно-нижньощелепної ділянки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_8 здійснив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого органом досудового розслідування злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, не визнав та суду пояснив, що дійсно 09.07.2017 р. приблизно о 21-30 год. він разом зі своїми знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 йшли до магазину, який знаходився біля буд. № 14 по пр. Григоренка в м. Києві. Підійшовши до магазину, він побачив, що біля магазину по клумбі ходив нетверезий потерпілий ОСОБА_9 та топтав траву разом з посадженими на клумбі квітами. Він зробив з цього приводу потерпілому зауваження, однак останній взяв свій велосипед, який був пристебнутий до стовпа на цій клумбі, підійшов до нього та в агресивному тоні відреагував на зауваження, висловивши словесну погрозу, після чого вдарив його велосипедом по ногах. Він в свою чергу відштовхнув потерпілого від себе. ОСОБА_9 кинув велосипед на землю та почав його бити кулаками по голові та тулубу. Опору діям потерпілого він не чинив, оскільки потерпілий був вищим та сильнішим за нього. ОСОБА_14 намагався припинити бійку та розборонити їх. В цей час до ОСОБА_14 підбігли троє невідомих людей та завадили йому зупиняти бійку. Після того, як йому стало зле, він попередив потерпілого, що має пістолет та якщо потерпілий не припинить його бити, він застосує до нього цей пістолет задля захисту. Він взяв сумку, де знаходився пістолет, після чого намагався піти до себе додому в бік буд. АДРЕСА_3 , але потерпілий з велосипедом його наздогнав та продовжив наносити йому удари велосипедом по ногах. Він знову попередив потерпілого, що буде стріляти, якщо той не перестане його бити, але потерпілий на це не відреагував та наніс йому ще один удар велосипедом по нозі. Він в свою чергу дістав пістолет та вдарив рукою, в якій тримав пістолет, по лівій щоці потерпілого. Після цього останній ще більше розлютився та продовжив наносити удари велосипедом, від чого він упав на землю. Піднявшись, він вистрілив з пістолета в повітря, проте в обличчя потерпілому він не стріляв. Після пострілу потерпілий почав комусь телефонувати, а він пішов до буд. № 14 по пр. Григоренка в м. Києві. Таким чином, обвинувачений стверджував, що він виключно захищався від дій потерпілого та наніс останньому лише один удар рукою, в якій був пістолет, по обличчю, а тому просив його виправдати.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні дій, зазначених у змісті вироку, у судовому засіданні підтверджена наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 09.07.2017 р. приблизно о 21 год. 45 хв. біля буд. № 14 по пр. Григоренка в м. Києві між ним та раніше йому не знайомим обвинуваченим ОСОБА_8 виник конфлікт з приводу паркування належного йому велосипеда на зеленій зоні біля магазину. Обвинувачений ОСОБА_8 в супроводі компанії незнайомих йому людей зробив йому зауваження щодо паркування велосипеда на квітковій клумбі. Він не відреагував на зауваження обвинуваченого та попросив останнього не створювати собі проблем, на що обвинувачений емоційно відреагував та підійшов до нього і між ними виникла суперечка. В ході суперечки, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, обвинувачений першим наніс йому удар по обличчю в площину носа, після чого після продовження суперечки обвинувачений ще раз наніс удар лівим локтем у вісочну зону його обличчя. Він в свою чергу також почав наносити обвинуваченому тілесні ушкодження по тулубу, намагаючись захиститись від дій обвинуваченого. До бійки також долучився товариш обвинуваченого, який також намагався йому нанести тілесні ушкодження. Впродовж бійки випадкові перехожі намагались зупинити цю бійку, але сутичка не завершувалась. Після цього обвинувачений запропонував йому відійти від скупчення людей та продовжити розмову «один на один», після чого вони відійшли на незначну відстань в бік вул. Здолбунівської. Він в свою чергу погодився піти з обвинуваченим, взявши з собою свій велосипед. Будучи впевненим, що конфлікт дещо вичерпаний, він спитав у обвинуваченого, чи той заспокоївся, проте обвинувачений, який йшов попереду, зупинився та несподівано наніс йому удар наявним при собі пістолетом в площину віска. Від удару він випустив велосипед з рук та нахилився, після чого намагаючись підвестись побачив, як обвинувачений здійснює постріл з пістолета в його бік, після чого він відчув кровотечу з ділянки глаза. Після цього обвинувачений ще раз здійснив постріл з пістолета, розвернувся та пішов.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що 09.07.2017 р. у вечірній час він разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 йшли по пр. Григоренка в м. Києві в магазин. Біля буд. № 14 по ОСОБА_15 з магазину вийшов потерпілий ОСОБА_9 , який пішов по газону та квітам до свого велосипеду, який був припаркований на газоні біля магазину. ОСОБА_8 зробив зауваження потерпілому з приводу паркування велосипеда на зеленій зоні, на що потерпілий в агресивній формі висловив обвинуваченому свої невдовольства зробленим зауваженням, взяв свій велосипед, підійшов до ОСОБА_8 та поставив біля ніг обвинуваченого велосипед, заблокувавши тим самим шлях ОСОБА_8 . Останній відштовхнув потерпілого від себе, після чого потерпілий накинувся на обвинуваченого з кулаками. Він в свою чергу намагався розборонити їх, але йому це не вдалось. Переважну кількість ударів отримував обвинувачений. Також потерпілий розбив належний обвинуваченому мобільний телефон. В процесі бійки обвинувачений ОСОБА_8 попередив потерпілого, що у нього є травматична зброя та якщо потерпілий не припинить бійку обинувачений застосує цю зброю до нього. Через декілька хвилин бійка припинилась та ОСОБА_8 пішов разом з ним в напрямку вул. Здолбунівської. В цей час потерпілий підбіг до ОСОБА_8 та почав висловлювати погрози останньому та наніс удар велосипедом по ногам обвинуваченого, після чого обвинувачений ще раз попередив, що у нього є зброя та вимагав потерпілого зупинитись, але потерпілий ще раз наніс удар велосипедом по нозі обвинуваченого, після чого ОСОБА_8 вдарив потерпілого рукою по щоці, тримаючі в цій руці пістолет. Після цього потерпілий став більш агресивним та почав наносити велосипедом удари по ногам ОСОБА_8 , який від цих ударів присів. Підвівшись, ОСОБА_8 вистрелив з пістолета в повітря, при цьому куля не влучала в обличчя потерпілого. Після цього конфлікт припинився, та він разом з обвинуваченим пішли додому. Потерпілий при цьому не падав та не втрачав свідомість.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив, що 09.07.2017 р. приблизно о 22-00 год. він йшов разом зі своїм товаришем ОСОБА_17 додому по пр. Григоренка та побачив обвинуваченого ОСОБА_8 та чоловіка із велосипедом, між якими відбувся словесний конфлікт. Пройшовши повз цих чоловіків, він почув звук пострілу. Повернувшись, він побачив потерпілого, який стояв та у нього на обличчі була кров. Після цього його товариш викликав працівників поліції.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 09.07.2017 р. приблизно о 21-45 год. він йшов разом зі своїм товаришем ОСОБА_16 додому по пр. Григоренка в бік вул. Здолбунівської та побачив конлфікт між чоловіком з велосипедом та обвинуваченим ОСОБА_8 . Коли вони проходили біля цих чоловіків, обвинувачений ОСОБА_8 дістав з задньої кішені брюк пістолет та зробив два постріли в бік потерпілого. При цьому потерпілий перебував на відстані приблизно 1 метр від обвинуваченого. Одна з куль влучила в ліве око потерпілому. Після здійснення пострілів потерпілий не падав та не втрачав свідомість, а обвинувачений розвернувся та пішов. Його знайомий викликав швидку медичну допомогу, а він викликав працівників поліції.

Крім показів потерпілого та свідків вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.

З рапорту, зареєстрованого 09.07.2017 р. в Дарницькому УП ГУНП у м. Києві, вбачається, що заявник ОСОБА_17 09.07.2017 р. о 21:55 год. повідомив, що особа віком 35 років, одягнута в білу футболку та джинси, здійснює постріли з пістолета (одному чоловіку вистрілив у лице), після чого зайшов у під`їзд буд. АДРЕСА_3 . Даний рапорт пітверджує обставини здійснення пострілу обвинуваченим з травматичного пістолету в обличчя потерпілого ОСОБА_9 та узгоджується із показами свідка ОСОБА_17 , які останній надав під час судового розгляду /т.1 а.с. 123/.

Протоколом огляду місця події від 09.07.2017 р. зафіксована ділянка місцевості за адресою: м. Київ, пр. Григоренка, 14. На землі був виявлений предмет, схожий на патрон, далі був знайдений предмет, схожий на гільзу, які були вилучені /т.1 а.с. 124-135/

З протоколу прийняття заяви про вчинений злочин від 10.07.17 вбачається, що в цей день потерпілий ОСОБА_9 звернувся до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що 09.07.17 о 21-20 год. по пр. Григоренка, 1/14 в м. Києві невідома особа здійснила постріл з предмета, схожого на пістолет /т.1 а.с. 136/.

Відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2017 р. потерпілий ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка 09.07.17 приблизно 21-20 год. по пр. Григоренка, 14 здійснила два постріли у нього /т.1 а.с. 138-140/.

Відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.07.2017 р. свідок ОСОБА_17 впізнав обвинувачаченого ОСОБА_8 як особу, яка 09.07.2017 р. приблизно о 21-45 год. на тротуарі поблизу буд. № 14 по пр. Григоренка в м. Києві здійснив постріли у іншого чоловіка /т.1 а.с. 165-167/.

В ході проведення слідчого експерименту 24.07.2017 р. відповідно до змісту протоколу в приміщенні Дарницького УП ГУНП у м. Києві потерпілий ОСОБА_9 показав обставини та механізм нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень та здійснення пострілів з пістолета в обличчя. Дані обставини потерпілий підвердив в ході судового розгляду /т.1 а.с. 141-144/.

В ході проведення слідчого експерименту 25.07.2017 р. відповідно до змісту протоколу в приміщенні Дарницького УП ГУНП у м. Києві свідок ОСОБА_17 за допомогою статиста показав обставини та механізм здійснення обвинуваченим ОСОБА_8 двох пострілів в обличчя потерпілого ОСОБА_9 . Відомості, які відображені в даному протоколі узгоджуються із показами свідка ОСОБА_17 , які останній надав в ході судового розгляду /т.1 а.с. 168-171/.

В ході проведення слідчого експерименту від 19.01.2018 р. свідок ОСОБА_13 розповіла про обставини виникнення конфлікту 09.07.17 між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 . Вона зазначила, що в ході цього конфлікту потерпілий почав першим наносити обвинуваченому тілесні ушкодження, після чого почалась штовханина, та ОСОБА_8 , намагаючись уникнути бійки, пішов у бік свого будинку, однак потерпілий наздогнав його та почав бити велосипедом по ногах та погрожувати обвинуваченому. В цей час обвинувачений розвернувся і вдарив потерпілого правою рукою у ліву частину голови, тримаючи в руці пістолет, після чого потерпілий вдарив ОСОБА_8 , та останній здійснив постріл з пістолета в гору над потерпілим /т.2 а.с. 59-65/.

В ході проведення слідчого експерименту 24.01.2018 р. обвинувачений ОСОБА_8 на місці події підтвердив обставини конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_9 09.07.17 та механізм спричинення йому потерпілим тілесних ушкоджень. Дані обставини обвинувачений підтвердив в своїх показах, наданих під час судового розгляду /т.2 а.с. 66-71/.

З відповіді директора Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва від 28.08.17 вбачається, що 09.07.17 о 21-53 год. було зареєстровано виклик за № 1696 та здійснено виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 /т.1 а.с.147-148/.

Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 1206/Е від 19.09.2017 р. встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого при досліджених судом обставинах потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно закриту травму лівого ока: контузію 2 ступеня, субкон`юнктивальний крововилив, травматичну ерозію рогівки, забійну рану нижньої повіки лівого ока (з наявністю стороннього тіла), гематому на повіках; забійні рани в проекції лівого скронево-нижньощелепного суглобу, передньої поверхні лівої вушної раковини; дотичне кульове поранення лівої щічно-нижньощелепної ділянки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. У висновку зазначено, що дані тілесні ушкодження утворились від травматичної дії тупим предметом з обмеженою поверхнею контакту, що могло бути внасліок пострілу набоями, які були споряджені кулями /т.1 а.с. 159-164/.

В ході проведення додаткової судово-медичної експертизи № 157/Е від 29.01.2018 р. судово-медичним експертом було додатково зазначено, що враховуючи дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілих ОСОБА_9 від 24.07.17, ОСОБА_17 від 25.07.17 можна стверджувати, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитись при умовах та у спосіб, на які вказують ОСОБА_9 та ОСОБА_17 в своїх показах/ т.2 а.с. 76-83/.

Вказані висновки у судовому засіданні підтвердила в ході допиту судово-медичний експерт ОСОБА_18 .

Згідно з протоколом огляду відеозапису від 14.07.17 під час перегляду відеозапису з камери відеонагляду, яка встановлена на під`їзді № 1 буд. АДРЕСА_3 , на ньому зафіксовано, як 10.07.2017 р. у нічний час до вказаного будинку заходить обвинувачений ОСОБА_8 разом з іншим чоловіком та жінкою /т.1 а.с. 172-179/.

З висновку судової балістичної експертизи № 8-5/1153 від 07.11.2017 р. вбачається, що вилучена в ході огляду місця події 09.07.2017 гільза з маркуванням «ПНД-9П 9 мм» є частиною пістолетного патрону калібру 9 мм РА., а патрон з маркуванням «ПНД-9П 9мм» пістолетним патроном калібру 9 мм Р.А., споряджений кулею з еластичного матеріалу, виготовлений промисловим способом /т.1 а.с. 185-191/.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 15.01.2018 р. вбачається, що наданий обвинуваченим ОСОБА_8 пістолет ПМ-Т калібру 9 № НОМЕР_1 та дозвіл № НОМЕР_2 були вилучені /т.2 а.с. 47-49/.

Відповідно до висновку експерта № 8-5/104 від 06.02.2018 р. вилучений у обвинуваченого ОСОБА_8 пістолет ПМ-Т калібру 9 № НОМЕР_1 придатний до стрільби. Гільза, яка була вилучена під час ОМП від 09.07.2017 р. була викинута (стріляна) з пістолету «ПМ-Т» № НОМЕР_1 , вилученого у ОСОБА_8 /т.2 а.с. 94-108/.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 50 від 23.01.2018 р. ОСОБА_8 на момент кримінального правопорушення будь яким психічним захворюванням не страждав, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на період кримінального правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час будь-яким псиіхчним захворюванням не страждає, за своїм психічним станом не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру; хронічним алкоголізмом, наркоманією не страждає та не потребує застосування відносно нього лікування з приводу наркологічних захворювань /т.2 а.с. 123-126/.

Разом з тим, обговорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , які органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України та доведеність належними доказами зазначеної кваліфікації, колегія суддів враховує, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 09.07.2017 приблизно о 21 годині 45 хвилин він знаходився біля продуктового кіоску, що розташований поблизу будинку № 14 по просп. Григоренка в м. Києві, де зустрів раніше йому не знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, який згодом переріс у бійку. В ході конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , способом нанесення тілесних ушкоджень короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом моделі «ПМ-Т», серії « НОМЕР_1 , калібру 9 ммРА, який призначений для відстрілу патронів споряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами та здійснення пострілу із вказаного пістолету у потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , перебуваючи біля продуктового кіоску, що розташований поблизу будинку № 14 по просп. Григоренка в м. Києві, запропонував ОСОБА_11 відійти від місця скупчення людей, на що останній погодився. В подальшому, відійшовши на певну відстань, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та свідомо допускаючи наслідки у вигляді спричинення смерті людини, перебуваючи на тротуарі просп. Григоренка в м. Києві, без попередження дістав зі своєї сумки-барсетки короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, самозарядний пістолет моделі «ПМ-Т», серії « НОМЕР_1 , калібру 9 ммРА, який призначений для відстрілу патронів споряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами та тримаючи його у правій руці, наніс вказаним пістолетом ОСОБА_11 удар у ліву частину голови, після чого, перебуваючи на відстані до 1 метра від потерпілого, здійснив 2 постріли в область голови ОСОБА_12 . На звуки пострілів звернули увагу перехожі, в результаті чого ОСОБА_8 пішов з місця події, цим самим вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_11 було спричинено закриту травму лівого ока: контузію 2 ступеня, субкон`юнктивальний крововилив, травматичну ерозію рогівки, забійну рану нижньої повіки лівого ока (з наявністю стороннього тіла), гематому на повіках; забійні рани в проекції лівого скронево-нижньощелепного суглобу, передньої поверхні лівої вушної раковини; дотичне кульове поранення лівої щічно-нижньощелепної ділянки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Дослідивши та проаналізувавши зміст показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, а також надані прокурором письмові докази, суд встановив відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України з наступних мотивів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи - для кваліфікації дій як вбивство суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

Оцінюючи суб`єктивне ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до своїх дій та їх наслідків, колегія суддів враховує, що в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на позбавлення життя потерпілого, оскільки встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_17 , що, здійснивши два постріли з пістолета в бік потерпілого, обвинувачений розвернувся та пішов, при цьому потерпілий перебував на ногах, не втрачав свідомість, та обвинувачений не продовжив дій, направлених на позбавлення життя потерпілого, що свідчить про те, що настання смерті потерпілого не охоплювалось умислом обвинуваченого, а його поведінка не свідчила про те, що він вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та про те, що злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого. Навпаки, колегією суддів встановлено, що обвинувачений не вчинив жодних дій для вчинення умисного вбивства, оскільки будучи впевненим, що потерпілий не перебуває в безсвідомому стані, а навпаки стоїть та розмовляє по мобільному телефону, обвинувачений пішов, не продовжуючи відносно потерпілого будь-яких протиправних дій, хоча встановлено, що були відсутні жодні перешкоди для здійснення обвинуваченим прицільних пострілів з близької відстані в потерпілого, але обвинувачений цього не зробив. При цьому, суд приймає до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 , який в ході допиту в судовому засіданні стверджував, що під час нанесення йому тілесних ушкоджень обвинувачений йому не погрожував вбивством, та додав, що вірогідніше за все обвинувачений не хотів позбавляти його життя, оскільки можливість така у обвинуваченого була, але він нею не скористався. Свідок ОСОБА_17 також стверджував, що жодних погроз вбивством з боку обвинуваченого не було. Також суд бере до уваги покази судово-медичного експерта ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні стверджувала, що наявні у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження, у тому числі дотичне кульове поранення, не створювали загрози та небезпеки життю та здоров`ю потерпілого. Зазначені обставини в їх сукупності вказують на відсутність умислу обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя.

Відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі аналізу фактичних обставин, встановлених у справі доказів спричинення обвинуваченим потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що встановлено дослідженими висновками судово-медичної експертизи, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на менш тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, що в даному випадку покращує становище обвинуваченого, оскільки даний злочин за ступенем тяжкості є менш тяжким, ніж замах на умисне вбивство. При перекваліфікації злочину колегія суддів керується правовим висновком, який зазначений в п. 90 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16-к, де вказано, що у разі перекваліфікації судом діяння на злочин приватного обвинувачення позиція потерпілого про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за злочин публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від приватного обвинувачення і не є підставою для закриття кримінального провадження, регламентованою пунктом сьомим частини першої статті 284 КПК.

При цьому, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.4 ст. 296 КК України з огляду на положення п. 14, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16-к, де зазначено, що дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. А сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Так, колегією об`єктивно встановлено та не заперечувалось потерпілим, що дійсно між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт з приводу паркування належного потерпілому велосипеда на газоні, тобто об`єктивно встановлено, що нанесенню обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень передував конфлікт, який виник між ними. Крім того, встановлено, що не дивлячись на те, що конфлікт розпочався в людному місці біля магазину, під час його продовження обвинувачений навпаки за своєю власною ініціативою разом із потерпілим відійшли від людей, що виключає здійснення обвинуваченим хуліганських дій.

Також колегією враховується, що в матеріалах справи наявний висновок експерта № 1579/е від 18.10.2018 р., наданий стороною захисту, дослідженням якого об`єктивно встановлено , що під час перебігу обставин, які досліджуються судом, потерпілий до моменту здійснення пострілів обвинуваченим заподіяв останньому легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження , тобто вчинив дії, які мають ознаки злочинів, передбачених ст.ст.122,125 КК України, розслідування яких здійснюється в іншому кримінальному провадженні. При цьому, потерпілий підтвердив у судовому засіданні, що він не виключав можливість нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень велосипедом, але не умисно, а відмахуючись від ударів обвинуваченого. Таким чином, зазначені обставини в їх сукупності виключають можливість перекваліфікації дій обвинуваченого на дії, пов`язані з хуліганством з мотивів відсутності основної ознаки суб`єктивної сторони зазначеного складу злочину хуліганського мотиву.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє колегій суддів зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України в судовому засіданні підтверджена повністю.

Разом з тим, обговорюючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , який в своїх показаннях вказував, що наніс потерпілому ОСОБА_9 лише один удар рукою, в якій тримав пістолет, в ліву частину обличчя потерпілого, діючи в межах необхідної оборони та захищаючись від протиправних посягань потерпілого, а також позицію сторони захисту щодо необхідності ухвалення у зв`язку з цим відносно обвинуваченого виправдувального вироку, колегія суддів враховує, що покази обвинуваченого в цій частині не підтверджені належними доказами та спростовуються сукупністю досліджених доказів, зокрема показами потерпілого ОСОБА_9 , який стверджував, що в ході конфлікту обвинувачений першим наніс йому удар по обличчю в площину носа, після чого ще раз наніс удар лівим локтем його у вісочну зону, після чого він також почав наносити обвинуваченому удари, а в подальшому отримав від обвинуваченого удар рукою, в якій тримав пістолет, у вісочну ділянку та поранення від пострілу з травматичного пістолета. Характер та механізм вказаних тілесних ушкоджень не свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 виключно захищався від протиправних дій потерпілого та діяв в межах необхідної оборони.

Обговорюючи покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні підтвердив покази обвинуваченого ОСОБА_8 та стверджував, що саме потерпілий був ініціатором конфлікта та перший наніс обвинуваченому удар, суд враховує, що зазначена позиція не підтверджена належними доказами та спростовується показами потерпілого ОСОБА_9 . При цьому суд враховує характер відносин, які склались між обвинуваченим та свідком ОСОБА_14 , а саме встановлено, що обвинувачений та свідок ОСОБА_14 протягом тривалого часу знайомі та підтримують дружні відносини. Також, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи на а.с. 114 т. 2 міститься протокол про результати проведення негласної слідчої дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 19.02.2018 р., де зафіксовані обставини спілкування невідомої особи зі свідком ОСОБА_14 , в ході якого останній підтверджував, що надавав сумнівні покази слідчому, а також що розповідав свідку які покази треба говорити. З огляду на викладене колегія суддів надає перевагу показам потерпілого ОСОБА_9 , який раніше не був знайомий з обвинуваченим та підстав для обмови потерпілим обвинуваченого не встановлено. З цих же підстав суд при оцінці дій обвинуваченого не приймає до уваги в якості доказу висновок додаткової судово-медичної експертизи № 157/Е в т.2 а.с. 76, викладений в пунктах 4 та 5, оскільки при здійсненні цього експертного дослідження використовувались додатково покази обвинуваченого, які, як встановлено, не узгоджуються з іншими доказами, та покази свідка ОСОБА_13 , яка безпосередньо судом не допитувалась та є знайомою обвинуваченого.

Також покази потерпілого ОСОБА_9 підтверджуються показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні підтвердили, що між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт, проте потерпілий не наносив обвинуваченому цілеспрямованих ударів велосипедом та не вчиняв таких дій відносно обвинуваченого, які б змушували ОСОБА_8 оборонятись.

Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони, наведеного у ч. 1 ст. 36 КК, її суть полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Дії, спрямовані на зупинення суспільно небезпечного посягання, вважаються правомірними, якщо їх зумовлено потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом у разі необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Відповідно до положень, які викладені в п. 2 постанові Пленуму Верховного Суду України від № 1 від 26.04.2002 р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону» - стан необхідної оборони виникає у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Також у абзаці 2 п. 3 вказаної Постанови зазначено, що правомірним слід вважати застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів незалежно від того, якої тяжкості шкода заподіяна тому, хто посягає, якщо воно здійснене для захисту від нападу озброєної особи або групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Ураховуючи відсутність об`єктивних відомостей про те, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на відвернення нападу та враховуючи, що між потерпілим та обвинуваченим раптово виникли неприязні відносини, суд розцінює дії обвинуваченого, як такі, що склались на ґрунті цих неприязних відносин в ході виниклого конфлікта та бійки, тобто в обстановці, що не свідчить про перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони, та дії обвинуваченого ОСОБА_8 були спрямовані саме на нанесення потерпілому тілесного ушкодження. Також на неспроможність позиції обвинуваченого про захист від нападу свідчить та обставина, що після припинення, на думку обвинуваченого, протиправних дій потерпілого, ОСОБА_8 не повідомив працівників поліції про напад потерпілого на нього а пішов додому.

Таким чином, досліджені судом фактичні обставини не свідчать про те, що діями потерпілого була створена реальна загроза заподіянню шкоди обвинуваченому, оскільки наявні у обвинуваченого тілесні ушкодження були отримані ним в ході обопільної бійки з потерпілим, а застосування зброї в даному випадку з боку обвинуваченого вочевидь не було співрозмірним із застосуванням потерпілим велосипеда. Зазначені обставини об`єктивно свідчать про відсутність належних доказів реального посягання на охоронювані законом права та інтереси особи обвинуваченого з боку потерпілого, який не становив для обвинуваченого будь-якої загрози і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого у обвинуваченого ОСОБА_8 не виникало. Правовий висновок про необхідність встановлення існування реального посягання на охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається, або іншої особи для виникнення стану необхідної оборони закріплений в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 211/2852/16-к.

А відтак позиція сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду а тому колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення виправдувального вироку у цьому кримінальному провадженні з наведених стороною захисту мотивів.

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та досліджених доказів у їх сукупності дозволяє колегії суддів зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого в умисному вчиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, зазначених у вироку доведена повністю.

При цьому судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст.ст. 66,67 КК України судом не встановлено.

Ураховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, суд приходить до висновку про те мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Більш м`яке покарання на думку суду не забезпечить виправлення засудженого згідно з приписами ст. 50 КК України.

Разом з тим, ураховуючи позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, беручи до уваги наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей- ІНФОРМАЦІЯ_3 та 25.12.2018 р., суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, які визначені в ст. 76 КК України.

В судовому засіданні до початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_9 , до обвинуваченого ОСОБА_8 був заявлений позов, в якому потерпілий просив стягнути з останнього на його користь матеріальну шкоду в розмірі 4 151 грн. та моральну шкоду в сумі 250 000 грн.

Обвинувачений в повному обсязі не визнав заявлені до нього позовні вимоги, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.

Дослідивши цивільний позов потерпілого, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В обгрунтування розміру матеріальної шкоди потерпілий зазначив, що внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, він проходив лікування, на яке ним було витрачено грошові кошти на суму 4151 грн.

Дослідивши надані потерпілим квитанції на підтвердження понесених витрат на лікування на суму 4151 грн., суд вважає за можливе задовольнити позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, оскільки розмір понесених витрат на лікування потерпілим відповідає заявленому розміру матеріальної шкоди та підтверджений документально.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що потягло за собою необхідність перебування потерпілого на лікуванні, відчуття фізичного болю та страждань його та його сім`ї. При цьому суд не може взяти до уваги в якості обгрунтовання розміру моральної шкоди вартість пошкоджених речей та мобільних телефонів, оскільки зазначена вартість втрачених речей відноситься до матеріальної шкоди, а не моральної.
Обговорюючи доведеність позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди на суму 250 000 грн., враховуючи наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, ураховуючи ступінь тяжкості скоєного обвинувченим злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та часткового задоволення таким чином позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.
Процесуальні витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У зв`язку із тим, що потреба у продовженні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна відпала, суд вважає за необхідне скасувати арешт на пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими металевими снарядами несмертельної дії марки ПМ-Т, калібру 9 мм. № НОМЕР_3 , 6 предметів, схожих на патрони до нього, кобуру для пістолета та дозвіл на зброю № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2018 р.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 / один/ рік.
На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 / один/ рік.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати в сумі 8561 /вісім тисяч п`ятсот шістдесят одну/ гривню 82 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 4151 /чотири тисячі сто п`ятдесят одна/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 10000 /десять тисяч/ гривень.

Скасувати арешт на пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими металевими снарядами несмертельної дії марки ПМ-Т, калібру 9 мм. № НОМЕР_3 , 6 предметів, схожих на патрони до нього, кобуру для пістолета та дозвіл на зброю № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2018 р.

Речові докази :

-пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими металевими снарядами несмертельнї дії марки ПМ-Т, калібру 9 мм., серія НОМЕР_1 , який знаходиться в камері зберігання речових доказів у відділі озброєння УЛМТЗ ГУНП у м. Києві зброї та боєприпасів за приймальним актом № 599 від 14.02.2018 р. конфіскувати у власність держави;

-6 предметів, схожих на патрони до нього, 1 предмет, схожий на стріляну гільзу та 1 предмет, схожий на патрон, які знаходяться в камері зберігання речових доказів у відділі озброєння УЛМТЗ ГУНП у м. Києві зброї та боєприпасів за приймальним актом № 599 від 14.02.2018 р. знищити.

-кобуру для пістолета, яка знаходиться в ЦОП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 000137 від 14.02.2018 р. повернути за належністю ОСОБА_8 ;
-дозвіл на зброю № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , які знаходяться в ЦОП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 000137 від 14.02.2018 р. передати до ГУНП в м. Києві для вирішення питання про позбавлення особи права на користування зброєю внаслідок її неправомірного застосування згідно вимог закону.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3