Справа № 944/6330/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/210/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
встановила:
цією ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_7 , звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям та закрито кримінальне провадження №0001015 від 06 листопада 2019 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно ухвали суду, ОСОБА_7 у вересні місяці 2019 року, перебуваючи неподалік від магазину «Сільпо», що по вул. Т.Шевченка, 358а в м. Львові з метою виготовлення завідомо неправдивого офіційного документа - полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечив пособництво у вчиненні злочину, шляхом надання невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріалів щодо якої виділені в окреме провадження, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , яким він користувався та посвідчення водія свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виготовлення даною особою полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила з використанням друкарських форм для плоского офсетного та растрового офсетного способів друку, а також з використанням знакодрукуючого пристрою струменевим способом друку (для номеру) офіційний документ - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серійний номер AM/9295076 від 08 лютого 2019 року на автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н.з НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_7 , яке виготовлене не поліграфічним підприємством ТОВ «НВП Поліграфсервіс», що здійснює виготовлення бланків типових документів та не відповідає аналогічним документам даного типу, що перебувають в офіційному обігу на території України, яке в подальшому передала ОСОБА_7 .
В подальшому, 20 вересня 2019 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 під час руху за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2109» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на ділянці дороги М-10 «Львів-Краковець» 53 км+100 м в с. Наконечне Перше, Яворівського району, Львівської області, після зупинення інспекторами взводу №2 роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за порушення Правил дорожнього руху, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серійний номер АМ/9295076 від 08 лютого 2019 року на автомобіль марки «ВАЗ 2109» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , виданий на прізвище його сина ОСОБА_7 , є підробленим, оскільки не відповідає аналогічним документам даного типу, так як виконано не поліграфічним підприємством, що здійснює виготовлення бланків типових документів, використав даний завідомо підроблений офіційний документ - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шляхом пред`явлення його на законну вимогу інспекторів патрульної поліції.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Акцентує, що інкриміновані ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України кримінальні правопорушення утворюють реальну сукупність, оскільки обвинувачений відокремленими одна від одної діями вчинив два різні злочини.
Вважає, що з огляду на роз`яснення, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» та положення п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» у суду першої інстанції не було законних підстав для застосування положень ст. 45 КК України у зв`язку з відсутністю такої обов`язкової об`єктивної умови, як вчинення злочину вперше.
Просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 та скерувати справу на новий судовий розгляд в Яворівський районний суд Львівської області.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суд апеляційної інстанції не з`явився, однак подав клопотання про проведення апеляційного розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Статтею 45 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України) можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.
Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України.
Відповідно до роз`яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», згідно зі ст.ст. 45-48, ч.1 ст. 97 КК України однією з умов передбачених ними різновидів звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину відповідного ступеня тяжкості вперше. Тому особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи незняту судимість за попередній, у тому числі і необережний злочин, звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цих статей не можна.
Таким чином, виключно у випадку ідеальної сукупності двох або більше злочинів невеликої тяжкості немає законодавчих перешкод для констатування передумови, передбаченої ст. 45 КК України. У такому випадку, дії особи не утворюють повторності злочинів. Особа вчиняє одне діяння, що лише кваліфікується за двома статтями КК України, кожна з яких, передбачає злочин невеликої тяжкості.
У випадку реальної сукупності злочинів невеликої тяжкості, вчинення другого злочину невеликої тяжкості не може вважатися таким, що вчинений вперше, оскільки в цьому випадку один злочин передує другому у часі.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні двох послідовних кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.
Наведене свідчить саме про реальну сукупність злочинів, що виключає можливість застосування положень ст. 45 КК України до інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які мають різну правову кваліфікацію, а отже відсутня обов`язкова ознака - вчинення злочину вперше.
Окрім цього, за змістом роз`яснень, що містяться у абз.5 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК, і лише після цього має бути постановлене (ухвалене) відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку.
Отже, суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, мав встановити фактичні обставини справи, наявність в діяннях обвинуваченого складів інкримінованих злочинів із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону яким він керувався, що відповідало б вимогам п.2 ч.1 ст. 372 КПК України.
Проте, як вбачається з ухвали, цих вимог закону та принципу безпосередності дослідження доказів під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції не дотримався, тим самим, позбавивши суд апеляційної інстанції можливості досліджувати докази у ході апеляційного розгляду та ухвалити рішення по суті.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягає застосуванню, та прийшов до неправильного рішення про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, тобто, на підставі ст. 45 КК України.
Наведені порушення чинного законодавства колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення по справі, що згідно з п.4 ч.1 ст. 409, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України є безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а ухвала Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції з урахуванням вимог ст. 416 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3