Справа № 464/948/20
пр.№ 1-кп/464/222/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/948/20, внесене 02.02.20. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, невійськовозобов*язаного, неодруженого, не працюючого, має судимості:

1/ 20.09.12. вироком Пустомитівського районного суду Львівської обл. по ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку на 2 роки;

2/ 20.11.12. вироком Франківського районного суду м.Львова по ст.185 ч.3 КК України до 3 р. 6 міс. позбавлення волі та звільнений з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку на 2 роки;

3/ 27.03.14. вироком того ж суду по ст.ст.185 ч.2, 71 КК України до 3 р. 7 міс. позбавлення волі;

4/ 14.08.14. вироком того ж суду по ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 3 років 8 міс. позбавлення волі та звільнений по відбуттю покарання 06.11.17., -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 , -

учасник провадження потерпілий ОСОБА_6 (подано заяву про розгляд провадження у його відсутності із незапереченням в порядку ч.3 ст.349 КК України, покладенням на розсуд суду у призначенні покарання та відсутності до обвинуваченого претензій матеріального характеру), -

з участю: прокурора, обвинуваченого та захисника , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 01 лютого 2020 року о 21.50 год. за попередньою змовою групою осіб із невстановленою досудовим слідством особою, матеріали відносно якої вилічено в окреме провадження, попередньо розподіливши ролі, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в підвальне приміщення, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , в той час як невстановлена досудовим слідством особа спостерігала за навколишньою обстановкою, через вікно проник у підвальне приміщення вказаного будинку, що належить потерпілому ОСОБА_6 , звідки повторно таємно викрав майно останнього, а саме: зварювальний апарат вагою 50 кг вартістю 721 грн., металевий двигун від пральної машини вагою 1,5 кг вартістю 110 грн., 12 ізольованих кабелів загальною вагою 3 кг вартістю 330 грн., змішувач для ванни, що матеріальної цінності для потерпілого не має, кабель з маркуванням довжиною 42 м вартістю 36 грн., кабель з маркуванням «Одескабель-2006 ПВС н 2х1,1+1х5» довжиною 43 м вартістю 516 грн. та «Одескабель-2006 ПВС н 2х2,1+2х5» 32 м вартістю 608 грн., рюкзак темно-зеленого кольору вартістю 300 грн., а всього на загальну суму 2321 грн., чим намагався заподіяти потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Викрадене майно ОСОБА_3 передав через вікно підвального приміщення невстановленій досудовим слідством особі, однак свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, т.я. був помічений та зупинений працівниками патрульної поліції при спробі покинути місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у інше приміщення, вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Зазначив, що протягом двох років після звільнення з місць позбавлення волі неофіційно працював токарем. В грудні 2019 року був звільнений і довгий час не міг знайти роботу, засобів для існування не мав жодних. Тому вирішив вчинити крадіжку з підвалу металевих виробів, які хотів здати, а виручені гроші витратити на продукти харчування. Того дня випадково побачив візуально знайомого на ім*я ОСОБА_7 , якому повідомив про свій намір і попросив його постояти на сторожі, а у випадку небезпеки подати сигнал. Коли виліз з підвалу, вдягнув на себе викрадений рюкзак і хотів забирати інші викрадені предмети, побачив працівників поліції, які наближались до нього. В той же час за кутом будинку побачив ОСОБА_7 , який втікав. У вчиненому щиро розкаюється, розуміє, що вчинив злочин, за який слід відповідати, але просить суд врахувати обставини, що призвели до вчинення злочину через скрутне матеріальне становище і відсутність засобів для існування з урахуванням, що йому ніхто не допомагає; запевняє, що подібного не вчинить; а майно, яке намагався збути, не пошкодив і таке буде повернуто власнику. Крім того просить вибачення за вчинене, активно сприяв органу досудового розслідування і не затягував таке.

З огляду на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, так як він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у інше приміщення, повторно, за попередньою змовою групою осіб

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України, є тяжким злочином проти власності, особу обвинуваченого, який притягався до кримінальної відповідальності, покарання відбув, однак судимості не є погашеними; не працює, неодружений, не має на утриманні осіб, має постійне місце проживання, за яким мешкає з матір*ю, та соціальні зв*язки; під наглядом в наркологічному диспансері не перебуває, проте має хронічне психоневрологінче захворювання, з приводу чого з 2010 року по даний час перебуває на обліку у ЛОКПНД; згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 62 від 14.02.20. на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, стан компенсації, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під час інкримінованих дій також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, і не виявляв будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину під час досудового та судового слідства, просить вибачення за вчинене, що є обставинами, які пом*якшують покарання; обтяжуючих не встановлено, та приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення є високим, а небезпеки для суспільства оцінюються як середній, - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, - за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України чотири роки позбавлення волі. Саме такий вид покарання, який полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, та розмір покарання (чотири роки) з урахуванням, що обвинувачений тривалий час не працює, постійного доходу не має, у його власності нічого не перебуває, є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження ним нових злочинів, інший, більш м*який вид покарання, з урахуванням особи засудженого, не відповідатиме меті покарання.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Проте, за умовами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п*яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому з урахуванням особи винного, який страждає емоційно-нестійким розладом особистості, все ж таки відбув покарання за попередніми вироками, усвідомив свою провину, просить вибачення та щиро кається, відсутність реальної шкоди для потерпілого з урахуванням вилучення викраденого майна та думки останнього з приводу покарання та відсутності претензій до обвинуваченого, нечинення ним перешкод у розкритті злочину, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в максимальному його розмірі, визначеному ч.4 ст.75 КК України, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості злочину та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов*язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

Постановами слідчого Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 03.02.20. та 13.02.20. викрадене майно та два компакт-диски визнано речовими доказами, відтак відповідно до ст.100 КПК України викрадене слід повернути потерпілому, а два компакт-диски слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застососувались. Підстави для обрання чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому з урахуванням відсутності клопотань з боку обвинувачення та призначеного покарання відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред*явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Речові докази, визнані у постанові слідчого Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області: від 03.02.20. - повернути ОСОБА_6 , від 13.02.20. - залишити при кримінальному провадженні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1