Справа №584/1181/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/17/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 584/1181/18 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , згідно яких:

- потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яки призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 роки. Збільшити розмір стягнутої на користь потерпілого моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 500 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. У іншій частині вирок суду залишити без зміни;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок суду змінити у частині призначення покарання, визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 роки.

Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 02 років обмеження волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У іншій частині позовних вимог відмолено.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що суд призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, характер вчинених дій, їх небезпечність. ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочину не визнав, не покаявся, не усвідомив характер вчиненого ним злочину і спричинені наслідки. Заподіявши потерпілому матеріальну і моральну шкоду, ОСОБА_7 ухилився від будь-якої компенсації, завдану шкоду не відшкодував. Будучи працездатною особою, обвинувачений свідомо не вживав заходів щодо працевлаштування задля уникнення стягнення шкоди, веде антигромадський спосіб життя. Обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, не має сім`ї, дітей, має фізичну здатність та психологічну схильність до повторно вчинення насильницьких злочинів. При визначенні розміру моральної шкоди, судом не враховано ступінь фізичного болю та страждань, яких потерпілий зазнав і продовжує зазнавати внаслідок ушкодження його здоров`я. Змушений був проходити неодноразові обстеження і лікування від травми щелепи, обличчя та зубів, переніс декілька операцій, зазнав сильного фізичного болю, страждань і приниження. Внаслідок пошкодження рухливості щелепи у потерпілого виник мовний дефект у виді шепелявості.

Обвинувачений ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу, доповнену захисником, обґрунтовує тим, що у бійці, яка відбулася 19 травня 2018 року, у приміщенні кафе-бару «Епіцентр» участі не приймав та нікого не бив. На відеозаписах з камер спостереження, переглянутих у судовому засіданні не зафіксована бійка за його участі. На відео видно початок конфлікту, який його змусив покинути приміщення кафе-бару. Медична документація та висновки медичних експертиз не підтверджують його вину. Покази ОСОБА_11 не можна брати до уваги, оскільки будучи дружиною потерпілого є заінтересованою особою. Свідок ОСОБА_12 вказала, що бачила зі спини якогось хлопця, який заштовхнув ОСОБА_6 у передбанник. Свідок ОСОБА_13 не підтвердила, що удари потерпілому наносив саме обвинувачений. Жодного свідка зі сторони захисту, судом не були допитані. Суд безпідставно не перевірив на належність таких доказів, як покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були допитані під час досудового розслідування згідно Реєстру матеріалів досудового розслідування. Після зміни обвинувачення, суд в порушення ст. 338 КПК України не надав стороні захисту не менше семи днів для надання можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. Заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення не містить даних про попередження про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України. Огляд місця події проведено у відсутність ухвали слідчого судді на дозвіл даної слідчої дії, крім того відсутній письмовий дозвіл власника приміщення. Розмір моральної шкоди не підтверджено жодним доказом.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не оспорюючи обставини злочину, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, подану апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно визначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість, оскільки таке покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень, потерпілий досі потерпає від болю та потребує довготривалого лікування, додаткового оперативного втручання. ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав.

Згідно з вироком, 20 травня 2018 року близько 00 год. 50 хв. ОСОБА_7 знаходячи біля кафе-бару «Епіцентр», за адресою: Сумська область, м. Путивль, проспект І. Путивльського, 57/1, стоячи на сходах біля входу побачив двох жінок, які билися між собою та ОСОБА_6 , який намагався розборонити бійку. Коли бійка між жінками закінчилася, ОСОБА_7 з метою поговорити з ОСОБА_6 , який піднімався на сходи, направляючись до приміщення кафе-бару, попросив останнього пройти з ним, але потерпілий на це не відреагував. ОСОБА_7 перебуваючи у тамбурі між дверима входу до кафе-бару, на фоні раптово виниклих неприязних відносин, умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_6 двома руками за шию та, нахиливши таким чином голову останнього вниз, наніс один удар коліном в область щелепи потерпілого. Після цього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_6 ще близько 3-4 ударів руками в область щелепи зліва, справа та в область підборіддя. Вказаними діями, ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, справа ангулярний, зліва ментальний, котрі відносять до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою розладу здоров`я більше 21 дня.

До початку апеляційного розгляду, 18 червня 2020 року від прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заяви про відмову від поданих ними апеляційних скарг.

Також, цього дня надійшла від потерпілого ОСОБА_6 , відмова від підтримання обвинувачення відносно ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню, яке є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення. Крім того, потерпілий просив обвинувальний вирок суду - скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого - закрити. Просив судове засідання проводить у його відсутність.

Прокурор проти закриття кримінального провадження не заперечувала.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та відмови від поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Врахувавши те, що потерпілий ОСОБА_6 відмовився від обвинувачення та підтвердив свої дійсні наміри в телефонному режимі, жодних претензій до обвинуваченого не має, дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, обвинувачений не заперечує проти закриття провадження в зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Керуючись ст.ст. 376, 284, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити у зв?язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від підтримання обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4