У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000528 від 23 листопада 2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Київ, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.4 ст.301, ч.2 ст. 27, ч.5 ст.301, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152, ч.1 ст.156 КК України,

У С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 156 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч. 4 ст. 301, ч. 2 ст.27 ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України.
30.01.2020 року до Дніпровського районного суду міста Києва з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» надійшло свідоцтво про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року кримінальне провадження №0000528 від 23.11.2018 року в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 156 КК України було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні.
Також, прокурор просив продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-не відлучатися за межі Київської області без дозволу прокурора або суду;
-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими, та свідками у кримінальному провадженні,
посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може:
-переховуватись від суду;
-незаконно впливати на потерпілих та свідків;
-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 проти призначення кримінального провадження та продовження дії обов`язків, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України не заперечували, просили здійснювати судовий розгляд у закритому судовому засіданні.
Заслухавши прокурора, законного представника потерпілого, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через невідповідність вимогам КПК України з наступних підстав.
Частиною 4 статті 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини 2 статті 291 КПК передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України викладено загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Своєю чергою, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.
Отже, аналіз наведених норм права доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.
Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК).
Наведені норми закону дають підстави для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.
Проте, в тексті обвинувального акту, де міститься формулювання обвинувачення, вказано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.4 ст.301, ч.2 ст. 27, ч.5 ст.301, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152, ч.1 ст.156 КК України.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Отже, суд звертає увагу на те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, а лише зазначено про те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 301, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України, що суперечить як п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, так і ч. 4 ст. 110 КПК України, якою наголошується на тому, що обвинувальним актом висувається обвинувачення особі, а не підозра.
Крім того, у зазначеному обвинувальному акті, не зважаючи на вимогу п.4 ч.2 ст. 291 КПК України, не зазначено ім`я та по-батькові прокурорів, що входять до групи прокурорів у кримінальному провадженні, а лише зазначено ініціали таких прокурорів.
Отже, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, в ньому тільки зазначено у чому підозрюється ОСОБА_8 , що не відповідає вимогам як кримінального закону, так і практиці Європейського Суду з прав людини, тому вказаний обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Також, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має встановити територіальну підсудність кримінального провадження, яке згідно ст. 32 КПК України здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Суд позбавлений такої можливості, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей щодо місця вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, стороною обвинувачення місце вчинення злочину визначено, як «одна із вищевказаних орендованих квартир у місті Києві» та їх адреси вказані лише при викладі фактичних обставин та зводяться до зазначення їх адрес, а саме зазначено, що це квартири в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які територіально відносяться як до Деснянського так і до Дніпровського районів міста Києва (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, судом враховано, що відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави 28 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 153 680 грн, яка була внесена 01.03.2019 року. З цього часу стосовно ОСОБА_8 діяли обов`язки прибувати до суду за викликами, не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого проживання, утриматися від спілкування із потерпілими та свідками у справі, які останній не порушував та вони продовжувались за клопотанням прокурора. А отже, слід продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків на підставі ч. 6 ст. 194 КПК України ще на два місяці.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 314-316, 331 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000528 від 23 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.4 ст.301, ч.2 ст. 27, ч.5 ст.301, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152, ч.1 ст.156 КК України та додані до нього документи, повернути прокурору у кримінальному провадженні прокурору відділу ювенальної юстиції прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , для виконання вимог зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Продовжити до 05 квітня 2020 року строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-не відлучатися за межі Київської області без дозволу прокурора або суду;
-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування із потерпілими, та свідками у кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_11
Суддя ОСОБА_12
Суддя ОСОБА_13