Провадження №: 1-в/752/97/20
ПОСТАНОВА
Іменем України

20.01.2020 р.м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у cкладі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

встановив:
Адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 174 КПК України (в редакції 2012р.) та ст.ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960р.) звернулась до суду із клопотанням про скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження постановою слідчого СУ ГУМВС України м. Києві ОСОБА_7 від 13.08.2012р., на все нерухоме майно ОСОБА_8 . Клопотання обґрунтувала тим, що 11.05.2018р. Голосіївським районним судом м. Києва було винесено вирок, яким ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 320, ч.2 ст. 320 КК України та звільнено від відбуванні покарання у зв`язку із закінченням строків давності, але при ухвалені вироку не було вирішено питання про скасування вищезазначеного арешту. У зв`язку з чим, ними було подано клопотання про скасування арешту з майна, та за результатами його розгляду суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_9 13.11.2019р. винесена постанова, якою скасований арешт на квартиру, гараж та частину квартири. Між тим, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10 від 11.12.2019р. було відмовлено у державній реєстрації обтяження та припинення арешту нерухомого майна, у зв`язку з невідповідністю формулювання обтяження у постанові суду тому, що зазначено у реєстрі.

Представник заявниці клопотання підтримала, наполягала на його задоволенні.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечувала.

Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши додані до клопотання документи, відповідні матеріали кримінального провадження №1/752/23/2018, дійшов до наступного.

Постановою слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 від 13.08.2012р. в рамках кримінальної справи № 01-20454, порушеної 29.06.2012р. відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна, наклав арешт на все майно останньої, про що державним реєстратором 22.08.2012р внесено відповідні відомості до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 12907106 (а.с. 16-18).

За результатами розгляду вищезазначеної кримінальної справи Голосіївським районним судом м. Києва від 11.05.2018р. винесений вирок, зокрема ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 320, ч.2 ст. 320 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права займатися фармацевтичною діяльністю строком на 3 роки, звільнено від відбуванні покарання у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 118-167, т. 17). У вироку питання про скасування арешту, накладеного постановою слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 від 13.08.2012р. на майно ОСОБА_8 вирішено не було.

За результатами розгляду клопотання засудженої ОСОБА_4 було винесено постанову Голосіївського районного суду від 13.11.2019р., якою клопотання про скасування арешту було задоволено і арешт, накладений постановою слідчого від 13.08.2012р., скасований. За вимогою заявника в ухвалі судом було зазначено про те, що підлягає скасуванню арешт на відповідне майно, зокрема квартиру, гараж на частку квартири (а.с. 14-15).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10 за № 50160564 від 11.12.2019р. було відмовлено у державній реєстрації обтяження та припинення арешту нерухомого майна із посиланням на ч.7 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с. 19).

Згідно даних відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_14 на підставі договору від 13.03.2019р., а машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу № 2 по АДРЕСА_2 на підставі договору від 15.05.2018р.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України (2012 р.) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України).

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто арешт на майно, накладений до 19.11.2012 року включно, продовжує свою дію до моменту його припинення і можуть бути змінений або скасований лише в порядку, передбаченому КПК України (1960р.). Зазначена норма має імперативний характер та виключення щодо розгляду таких клопотань - не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно із положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що арешт на майно накладений постановою слідчого від 13.08.2012р., тобто до набрання чинності КПК України (2012р.), а відтак положення ст. 174 КПК України, якими керується в своєму клопотанні заявник не підлягає застосуванню, оскільки у такий спосіб судом будуть перебиратися не властиві для нього повноваження вищих судових інстанцій по наданню аналізу процедури накладення арешту на майно.

Таким чином, зміна, скасування чи припинення арешту майна, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, відбувається згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України у порядку, передбаченому

Згідно зі статтею 409 КПК України (1960 р.) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором під час досудового розслідування шляхом прийняття рішення про скасування арешту майна КПК 1960 року не встановлював.

Крім цього, у межах вищезазначеної кримінальної справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула процесуального статусу засудженої, тому як власник майна, на яке накладено арешт, чинним на той час кримінально-процесуальним законом, була наділена процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його майна з-під арешту.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до чинних положень ЦПК мають бути вирішені в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі № 2-3392/11, від 15.05.2019 р. у справі № 372/2904/17-ц.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у клопотанні ОСОБА_14 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого від 13.08.2012р. у межах досудового розслідування кримінальної справи №01-20454. Водночас суд вважає необхідним роз`яснити заявнику право пред`явити дані вимоги в порядку цивільного судочинства з дотримання положень чинного ЦПК України.

Також суд зазначає про те, що фактично питання про скасування арешту з майна ОСОБА_14 вже було вирішено судом, про що Голосіївським районним судом м. Києва 13.11.2019р. ухвалена постанова, яка набрала законної сили. У зв`язку з чим, повторне звернення до суду з тим саме клопотанням може розцінюватися як зловживанням правом звернення до суду.

Керуючись ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960), -

постановив:
Відмовити адвокату ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого від 13.08.2019р.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1