ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/695/20 Справа № 183/1740/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року про зміну запобіжного заходу домашнього арешту на тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючого, маючого середню освіту, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 28.02.2018 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
- 17.09.2019 р. Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання призначене вироком Новомосковського міськрайонного суду від 28.03.2018 р., до відбуття призначено позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців, 02.12.2019 р. звільнений по відбуттю покарання,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року задоволено клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та змінено запобіжний захід домашній арешт на запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_7 до 24 травня 2020 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_7 законного джерела доходу не має, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, 03 грудня 2019 року звільнений з місць позбавлення волі, однак незважаючи на це, останній на шлях виправлення не стає, про що свідчить обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, що вказує на стійку кримінальну направленість його поведінки, а отже є підстави вважати, що підозрюваний, маючи можливість вільного пересування, зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Так, 26 березня 2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком два місяці, але підозрюваний ОСОБА_7 порушив умови запобіжного заходу, та за місцем мешкання 07 квітня 2020 року та 11 квітня 2020 року був відсутній, без поважних причин, що підтверджується висновком старшого дільничного Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 07.04.2020 року та 11.04.2020 року, щодо відсутності підозрюваного ОСОБА_7 за місцем мешкання зазначеним при обранні відносно нього запобіжного заходу, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , рапортами старшого дільничного Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 06.04.2020 року та 10.04.2020 року, щодо відсутності ОСОБА_7 за вищевказаною адресою. Тому є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі підозрюваний просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, оскільки вважає, що вона є незаконною, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не порушував, був вдома.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просили її скасувати та постановити нову ухвалу.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу слідчим суддею дотримані в повному обсязі, та, вирішуючи дане питання стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.
Такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, 24 березня 2020 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_11 від 24 березня 2020 року; протоколом огляду місця події від 24 березня 2020 року, а саме приміщення хлібного кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 24 березня 2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 24 березня 2020 року; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 від 24 березня 2020 року; постановою про визнання та залучення речових доказів від 24 березня 2020 року, а саме грошових коштів, вилучених в ході обшуку затриманого ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, іншими матеріалами кримінального провадження.
Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати, а також наявні дані про те, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови вказаного запобіжного заходу і не дотримувався покладених на нього обов`язків, а тому для їх запобігання необхідно змінити запобіжний заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, 03 грудня 2019 року звільнений з місць позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, постійного джерела заробітку в нього не має та скоєння злочинів може стати основним джерелом заробітку. Крім того, 26 березня 2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком два місяці, але підозрюваний ОСОБА_7 порушив умови запобіжного заходу, та за місцем мешкання 07 квітня 2020 року та 11 квітня 2020 року був відсутній, без поважних причин, що підтверджується висновком старшого дільничного Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 07.04.2020 року та 11.04.2020 року, щодо відсутності підозрюваного ОСОБА_7 за місцем мешкання зазначеним при обранні відносно нього запобіжного заходу, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , рапортами старшого дільничного Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 06.04.2020 року та 10.04.2020 року, щодо відсутності ОСОБА_7 за вищевказаною адресою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що він запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не порушував, є необґрунтованими, оскільки не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини справи, які підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, тяжкість ймовірного покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В сукупності із вищевикладеним, у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства апеляційний суд також враховує дані, які характеризують особу підозрюваного та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, не одружений, дітей на утриманні не має.
Таким чином, зміна підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам вищевказаних норм закону, та є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, змінений запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та змінено запобіжний захід домашній арешт на запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4