Справа № 464/7464/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/362/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 464/7464/16-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 02 лютого 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30 січня 2015 року Сихівським районним судом м.Львова за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком терміном на два роки, покарання не відбув,
визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України один рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 30.01.2015 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_6 п`ять років один місяць позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обчислюється з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 09.09.2016 року, близько 10:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук марки «Делл», серійний номер: DI7110I26304500B, вартістю 17000.00 гривень та золотий ланцюжок, вагою 3,5 грам, з кулоном «Матері Божої», вагою 1 грам, загальною вартістю 4000.00 гривень, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальних збитків у розмірі 21000.00 гривень.
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий та ухвалити нове рішення, яким звільнити його від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вважає дане рішення суду незаконним на підставі того, що при його ухваленні судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом першої інстанції не було застосовано закон який підлягає застосуванню.
Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Зазначає, що 07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним чинності включно.
Згідно з ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією G3) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
На думку обвинуваченого, відповідно до ст.12 КК України, він вчинив злочин середньої тяжкості. Злочин вчинено ним 09.09.2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».
В ході стаціонарного обстеження у нейрохірургічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології Військово-медичного клінічного центру Західного регіону з 13.05.2013 року по 16.05.2016 року йому було проведено КТ обстеження головного мозку, за результатами якого виявлено ознаки арахноїдальної кисти на рівні правої півкулі мозочка. На підставі матеріалів особової справи та акту дослідження стану здоров`я № 25 від 17.05.2013 року ВМКЦ Західного регіону йому встановлено діагноз аномалія Денді-Уокера (агенезія хробаки мозочка), що підтверджується рядом медичної документації, яка міститься в матеріалах даного кримінального провадження. Дана хвороба належить до психічних розладів, які входять до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
На стадії судового розгляду кримінального провадження, погодився на застосування до нього акту амністії.
Втім, незважаючи на те, що будь-які обмеження щодо застосування відносно нього амністії, які передбачені ст.9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» відсутні, ігноруючи подане його захисником ОСОБА_10 на стадії судового розгляду клопотання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з амністією 26.10.2017 року (яке судом першої інстанції долучено до матеріалів кримінального провадження), суд першої інстанції з незрозумілих і юридично необґрунтованих причин не звільнив його від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», чим і допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
В судові засідання 04 грудня 2018 року, 04 лютого, 29 березня, 30 травня, 25 липня, 04 листопада 2019 року, та 21 січня 2020 року, на яке було застосовано привід, ОСОБА_6 не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, тому суд, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у його відсутності, оскільки в такій не порушується питання про погіршення становища.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_8 на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність такої та залишення вироку суду без зміни, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.
Апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання лише про необхідність звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Так, відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, на який покликається ОСОБА_6 , звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі підлягають особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією G3) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
Покликання обвинуваченого на необхідність звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що йому встановлено діагноз аномалія Денді-Уокера (агенезія хробаки мозочка), що належить до психічних розладів, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду апеляційної скарги.
Належно завірених медичних документів на підтвердження цього діагнозу та наявності у нього захворювання що перешкоджає відбуванню покарання, ОСОБА_6 в суд не подав. Крім цього судово-психіатричною експертизою (т.1 а.с.107-109), проведеної за рішенням суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів із синдромом залежності, на даний час утримується від вживання наркотичних речовин, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій (вересень 2016 року) хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Цим висновком спростовуються доводи обвинуваченого про наявність у нього тяжкої хвороби, яка відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» є підставою для застосування положень цього закону.
З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку та правильно відмовив у звільненні від відбування покарання призначеного за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не було застосовано закон який підлягає застосуванню, є надуманими та не беруться апеляційним судом до уваги.
Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про його особу, який під час звільнення від відбування покарання, протягом іспитового строку, вчинив умисний злочин.

Обране судом першої інстанції остаточне покарання п`ять років один місяць позбавлення волі, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Викладені у вироку суду висновки відповідають фактичним обставинам. Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду, які б тягли за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі, допущено не було.
Оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для скасування вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, апеляційним судом не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, то з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 02 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4