Дата документу 25.03.2020 Справа № 333/6612/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6612/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/867/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, маючого малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 лютого 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року було частково задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 лютого 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним, у сукупності свідчать про наявність ризику можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, просить її скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що сторона обвинувачення не надала доказів на підтвердження наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Врахувавши, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та не має постійного місця роботи, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість наявних ризиків.

Проте суд не взяв до уваги, що він готовий понести покарання, бажає в повній мірі сприяти розгляду справи, офіційно працевлаштуватись, проживати зі своєю сім`єю за місцем реєстрації та зобов`язується виконувати покладені на нього вимоги.

Вважає, що суд не врахував практику ЕСПЛ та порушив положення ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині захисту особи від необґрунтованого застосування до неї запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який рішення суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певного ризику, так і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, він раніше 6 разів судимий за вчинення умисних злочинів, у томі числі корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнився 21 червня 2019 року по відбуттю строку покарання за попереднім вироком та 7 жовтня 2019 року (тобто менш ніж через 4 місяці) вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин, офіційно не працює, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та в свою чергу свідчить про наявність підвищеного ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 одружений та має малолітню дитину, встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, який відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам вчинити інше кримінальне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він буде проживати разом зі своєю сім`єю та офіційно працевлаштується, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки соціальні та родинні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та утримати його від продовження злочинної діяльності.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків, колегія суддів до уваги не бере, оскільки з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції не встановив наявність таких ризиків та обґрунтував необхідність продовження строку дії запобіжного заходу виключно ризиком вчинення іншого злочину та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як зазначено у вказаній нормі, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення тощо.
Оскільки продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосовано на законних підставах та відповідає меті, визначеній п. b, с ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів відхиляє відповідні доводи обвинуваченого, що продовження цього виду запобіжного заходу порушує його права, передбачені ст. 5 Конвенції.
Всі інші доводи обвинуваченого були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року, якою частково задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 лютого 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4