Справа № 487/65/20
Провадження № 1-кс/487/352/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань

ВСТАНОВИВ:
08.01.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що 02.01.2020 року, ним було подано заяву до Територіального управління ДБР розташованого в м. Миколаєві про вчинення слідчим ОВС СВ ГУ НП в Миколаївській області та прокурором прокуратури Миколаївської області кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 382 КК України, які полягають у не виконані ухвали слідчого судді та не визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, що призвело до тяжких наслідків.

В судовому засіданні, заявник та його представник скаргу підтримали просили про задоволення.

До судового засідання слідчий Першого СВ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_5 не з`явився, надав заяву в які просив провести розгляд скарги за його відсутності, проти задоволення скарги заперечив.

У порядку ч.3 ст.306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Законодавством передбачено, що бездіяльність слідчого, яка виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, заявник може оскаржити слідчому судді.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, може бути оскаржена заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Разом з тим, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачає надходження заяви (повідомлення) саме про кримінальне правопорушення, а не про діяння, яке містить ознаки чи елементи злочину (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про злочин є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Окрім КПК України, нормативні засади, пов`язані із вчиненням зазначеної процесуальної дії, регламентовані Положенням про порядок ведення ЄРДР, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 N 139, прийнятим на виконання вимог КПК; Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1377 (Далі Інструкція).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, до Реєстру вносяться відомості зокрема про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції, - «про наявність письмових заяв про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що надійшли до чергової частини органу поліції, та повідомлень, що надійшли усно, у яких наявні відомості, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, після реєстрації в журналі ЄО уповноважений працівник чергової частини доповідає начальникові слідчого підрозділу для внесення слідчими відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформує начальника органу поліції.

Про заяви і повідомлення, які надійшли до чергової частини органу поліції і в яких відсутні відомості, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, після їх реєстрації в журналі ЄО доповідається уповноваженим працівником чергової частини начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У разі встановлення начальником органу поліції в заяві (повідомленні) відомостей, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, він за своєю резолюцією (не пізніше однієї доби з часу реєстрації заяви в журналі ЄО) повертає її (його) до чергової частини для негайної передачі начальнику слідчого підрозділу».

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Також, враховуючи положення статей 2 ч.1, 11 КК України, слідчий суддя вважає, що підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Із матеріалів скарги встановлено, що 02.01.2020 року ОСОБА_3 подано заяву до Територіального управління ДБР розташованого в м. Миколаєві про вчинення слідчим ОВС СВ ГУ НП в Миколаївській області та прокурором прокуратури Миколаївської області кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 382 КК України.

На думку заявника слідчим ОВС СВ ГУ НП в Миколаївській області та прокуророром прокуратури Миколаївської області були вчинені кримінальні правопорушення передбачені ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 382 КК України, які полягають у не виконані ухвал слідчого судді та не визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, що призвело до тяжких наслідків. Зокрема на думку заявника його позбавлено можливості для звернення із цивільним позовом.

Разом з тим, матеріали скарги не містять будь-яких відомостей, на підтвердження вищезазначених обставин, зокрема заявник не зазначає, які саме дії слідчих містять ознаки кримінальних правопорушень.

Фактично, заява ОСОБА_3 подана до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві 02.01.2020 року свідчить про його незгоду з процесуальними рішеннями слідчого ОВС СВ ГУ НП в Миколаївській області та прокурора прокуратури Миколаївської області, прийнятими ними в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 і ч. 5 ст. 40 КПК України прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого і прокурора.

Рішення, дії чи бездіяльність слідчого і прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, передбаченому КПК України, як на стадії досудового розслідування (ст. 303-307 КПК України), так і на стадії судового провадження (ст. 314 КПК України).

Незгода з процесуальними рішеннями слідчого та прокурора сама по собі, не може вказувати на наявність в їх діях ознак злочину. Процесуальні дії слідчих їх законність і обґрунтованість можуть бути предметом розгляду порядку визначеному процесуальним законом.

Посилання ОСОБА_3 на невиконання слідчим, ухвал слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.02.2018 року у провадженнях №1-кс/490/7198/2017; №1-кс/490/7197/2017, №1-кс/490/7196/2017 є безпідставними, оскільки, вказаними ухвалами було скасовано постанови слідчого про відмову ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим (безпосередньо цим ухвали і вичерпали свою дію), однак скасування вказаної постанови, не передбачає покладення на слідчого обов`язку визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

Крім того, безпідставними є посилання заявника на спричинення йому значної шкоди шляхом позбавлення його права на пред`явлення цивільного позову в рамках кримінального провадження, оскільки фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди вправі, в порядку, встановленому КПК України, пред`явити цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача у такої особи виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Таким чином, матеріали скарги не містять об`єктивних обставини, які можуть вказувати на вчинення, слідчим ОВС СВ ГУ НП в Миколаївській області та прокурором прокуратури Миколаївської області кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 382 КК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підставо для в задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1