Справа №635/1465/20
Провадження по справі 1-в/635/215/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-19 серпня 2004 року Ленінським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.186, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
-04 жовтня 2006 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 роки 8 місяців позбавлення волі;
-16 лютого 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 4 місяців арешту;
-12 листопада 2012 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.122 КК України до 1 року обмеження волі;
-08 жовтня 2013 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі;
-25 листопада 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.190, ст. 71, ст. 72 КК України до 3 років 3 місяців обмеження волі;
-16 серпня 2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
-27 квітня 2018 року Ленінським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що довів своє виправлення за час відбуття покарання.
Прокурор ОСОБА_2 та представник Державної установи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.
Суд, вислухавши думку прокурора, представника адміністрації виправної колонії, пояснення засудженого, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України - 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим покаранням призначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2018 року у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі остаточно призначено покарання ОСОБА_3 у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 визначено обчислювати з 08 травня 2018 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року змінено, на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 липня 2017 року по 18 липня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.
Вирок набрав законної сили 18 липня 2019 року.
Судом встановлено, що початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 08 травня 2018 року, кінець строку 18 липня 2020 року.

Засуджений відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» з 13 серпня 2019 року.

Згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_7 », засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 08 травня 2018 року. За час утримання в УВП № 27 м.Харкова характеризувався негативно, мав п`ять стягнень, заохочень не мав, до праці не залучався.

За час відбування покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» характеризується посередньо, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз. Працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться задовільно.

Намагається дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд.

Засуджений ОСОБА_3 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

До виконання необхідних робіт із благоустрою установи ставиться задовільно.

Засуджений ОСОБА_3 бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться без зацікавленості.

Підтримує соціально-корисні зв`язки із співмешканкою шляхом листування, отримання посилок та телефонних розмов.

На профілактичному обліку установи засуджений не перебуває.
Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України недоцільно.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.51 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.
Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_3 за час утримання в УВП № 27 м. Харкова характеризувався негативно, в державній установі «Темнівська виправна колонія № 100» характеризується задовільно.

Засуджений ОСОБА_3 має лише одне заохочення та 5 стягнень, 4 із яких хоча і погашені в установленому законом порядку, проте свідчать про не дотримання останнім вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку та дисципліни, що в свою чергу не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого на протязі всього часу відбування покарання.

Під час утримання в УВП № 27 м. Харкова засуджений до праці не залучався.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_3 в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», останній працював нетривалий час, лише протягом жовтня-листопада 2019 року. До праці ставиться задовільно. Отже, матеріали справи не містять беззаперечних відомостей щодо сумлінного ставлення засудженого до праці.

Матеріальні збитки та судові витрати, стягнуті з ОСОБА_3 за вироком суду,останнім не відшкодовані. Згідно інформацій державної установи «Темнівська виправна колонія № 100» виконавчі листи до установи не надходили.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1