ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1051/20 Справа № 205/5656/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
засудженого (в режимі
відеоконференції): ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.
Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років, а також клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року, який ухвалою ВСУ віл 20 листопада 2003 року залишений без змін, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ст.ст.93 п.п. «а», «з», «і»; 86 ч.2, 101 ч.3, 142 ч.2, 141 ч.2, 69, 142 ч.3 КК України (в редакції 1960 року), ст.ст.357 ч.3, 185 ч.2, 289 ч.2, 187 ч.4, 191 ч.3, 262 ч.1, 263 ч.1, 383 ч.2 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна.
Суд зазначив, що системний аналіз кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що до компетенції місцевого суду, на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відносно осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права та знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при вирішенні такого клопотання суд першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.
Отже, клопотання захисника та засудженого не підлягають задоволенню, оскільки на даний час процедура розгляду таких клопотань відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачена, тобто відсутня належна правова процедура.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення або замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років. Зазначає, що чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Посилаючись на рішення ЄСПЛ, зокрема Пєтухов проти України від 12 березня 2019 року №2, вважає, що стаття 28 Конституції України та стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року мають бути застосовані у даній справі, не зважаючи на відсутність у Кримінальному кодексі України механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким покаранням.
З огляду на практику ЄСПЛ, який чітко в своїх рішеннях вказує на прогалину в законодавстві України, які є наслідком порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також те, що необґрунтована відмова в наданні таким особам права на помилування та умовно-дострокове звільнення є незаконною, зважаючи на позитивну характеристику засудженого, гарну поведінку за час відбування покарання, негативне сприйняття ним скоєного злочину та прагнення стати на шлях виправлення, наміри продовжувати розвиток своєї освіти, відсутність комунікаційних проблем щодо працевлаштування у разі звільнення, оскільки засуджений має декілька професій, захисник вважає, що ОСОБА_7 довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення або замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу свого захисника та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та, посилаючись на практику ЄСПЛ, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. При цьому, пояснив, що в суді першої інстанції заявляв усне клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В судовому засіданні прокурор вважала, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з підстав того, що суд першої інстанції фактично вирішив одночасно два питання щодо заміни покарання та умовно-дострокового звільнення, які були розглянуті в одному судовому засіданні за відсутності взагалі письмового клопотання про умовно-дострокове звільнення, чим було порушено норми кримінального процесуального закону, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання про умовно-дострокове звільнення.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до апеляційного суду подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі у зв`язку з неможливістю прибути до суду, про що засуджений не заперечував та вважав за можливе розглянути справу за відсутності його захисника.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
За матеріалами справи, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ Дніпровська виправна колонія (№89) за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року за ст.ст. 93 п.п. «а», «з», «і»; 86 ч.2, 101 ч.3, 142 ч.2, 141 ч.2, 69, 142 ч.3 КК України (в редакції 1960 року), ст.ст.357 ч.3, 185 ч.2, 289 ч.2, 187 ч.4, 191 ч.3, 262 ч.1, 263 ч.1, 383 ч.2 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2003 року залишено без змін вирок Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Статтею 82 КК України визначено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Цією нормою встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання, до даного переліку не входить.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Отже, загальним для видів покарань, до яких може бути застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є те, що всі вони є строковими і юридичною підставою застосування даної норми є відбуття засудженою особою певної частини строку призначеного їй покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З вимог вказаної норми видно, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Таким чином, призначене засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст. 82 КК України, про застосування яких ставить питання апелянт.
На переконання апеляційного суду, при прийнятті ухвали суд першої інстанції, проаналізувавши норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, дійшов правильного і обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки на даний час процедура розгляду таких клопотань щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі кримінальним процесуальним законом не визначена.
Разом з тим, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції всупереч вимог кримінального процесуального закону в судовому засіданні розглянув та ухвалив рішення одночасно щодо двох питань, які можуть вирішуватися під час виконання вироку: про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачені п.п. 2, 3 ст. 537 КПК України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 35 КПК України матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів. До автоматизованої системи документообігу суду в обов`язковому порядку вносяться: дата надходження матеріалів, скарги, клопотання, заяви або іншого процесуального документа, прізвище особи, стосовно якої подані документи, та їх суть, прізвище (найменування) особи (органу), від якої (якого) надійшли документи, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який здійснював судове провадження, та інші дані, передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.
Статтею 537 КПК України визначено коло питань, які суд має право вирішувати під час виконання вироків та за вимогами ст. 539 КПК України такі питання вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом, які подаються до місцевого суду відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України.
Згідно з матеріалами справи, адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого останній відбуває покарання, з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років.
Відповідно до аудиозапису судового засідання за 05.12.2019 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з усним клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення і в цей же день суд ухвалив рішення, яким розглянув як клопотання захисника про заміну покарання більш м`яким, так і клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, відмовивши в їх задоволенні.
Проте, в матеріалах справи міститься лише клопотання захисника та відсутнє письмове клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, зареєстроване судом відповідно до ст. 35 КПК України, Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка діяла на момент прийняття судом рішення, Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 підтвердив, що звертався до місцевого суду з усним клопотанням в судовому засіданні.
Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та розглянув усне клопотання засудженого, яке відповідно до встановленого законом порядку мало б бути окремо подане до місцевого суду і підлягало обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду з визначенням головуючого судді у справі згідно з вищевказаними Інструкцією та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Оскільки, клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення не було окремо подане до місцевого суду відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а заявлене ним лише усно в судовому засіданні, то в даному випадку предметом судового розгляду було лише клопотання захисника і суд мав вирішити питання щодо заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Однак, зважаючи на те, що рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років є правильним, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню лише в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Разом з тим, таке рішення апеляційного суду не перешкоджає засудженому на звернення до місцевого суду з окремим клопотанням про умовно-дострокове звільнення.
Керуючись ст. 82 КК України, ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні клопотання про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4