ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/4968/20
Справа № 11-сс/819/190/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала про обрання
запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Батрак.

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000181 від 20.03.2020 року, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.03.2020 року щодо ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка, Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, студента ХДАУ, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого другого СВ СУ територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого м. Мелітополь ОСОБА_9 , погоджене з прокурором другого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі, що поширює свою діяльність на Херсонську область прокуратури Херсонської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задоволено частково.

Застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього наступних обов`язків. передбачених сит. 194 ч.5 КПК України.

Встановлено строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу до 19.05.2020 року включно.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі до 8 років, відноситься до тяжких злочинів, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

Також зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 систематично перетинає умовну лінію розмежування материкової частини України з тимчасово окупованою територією АРК та постійно проживає біля неї, що дає вагомі підстави вважати, що підозрюваний виїде на зазначену територію де буде переховуватися від слідства та суду.

Крім того, свідки у цьому кримінальному провадженні проживають в сусідньому населеному пункті, що прямо вказує на можливість здійснення на них незаконного впливу підозрюваним.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 168 160, 00 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, захисника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя послався на те, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше не судимий, є студентом третього курсу Державного аграрного університету, має постійне місце проживання де проживає разом з батьками, що свідчить про стійкість соціальних зав`язків, відповідно наданих до суду характеристик, підозрюваний ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони. З урахуванням вищезазначеного та тяжкості покарання, у разі визнання його вини, суд вважав, що єдиним ризиком, який може існувати це те, що останній може переховуватись від органів досудового слідства та суду.

Але даному ризику можливо запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 20.03.2020 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 21.03.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 11 години 02 хвилин, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О-221801 у напрямку від с. Надеждівка Чаплинського району Херсонської області до с. Нове Чаплинського району Херсонської області, в районі 31 кілометру + 115 метрів в процесі обгону попутного транспортного засобу, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 210740, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія о/у СКП Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , 1992 р.н., чим грубо порушив пункт 10.1. Правил дорожнього руху затверджених постановою кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 відповідно до якого п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
У результаті даної дорожньо-транспортної події водій автомобіля ВАЗ 210740, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: закрита травма живота закрита травма грудної клітини, ЗЧМТ, СГМ, закритий перелом правої гомілки, закритий перелом правого передпліччя, пасажир даного автомобіля ОСОБА_12 (займана посада СКП Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, капітан поліції), від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який є тяжким злочином, і підозра у вчиненні зазначеного злочину підтверджується наведеними в клопотанні слідчого доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.03.2020 р.;

- схемою до протоколу місця ДТП від 20.03.2020 року

- протоколи допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 ;

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_12 .

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, є студентом третього курсу Державного аграрного університету, має постійне місце проживання де проживає разом з батьками, відповідно наданих до суду характеристик, підозрюваний ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і є обґрунтованими.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановив, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування, але даному ризику можливо запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши дані, що характеризують особу підозрюваного слідчий суддя дійшов висновку про можливість обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного. Відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини вказані в зазначеній статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

При оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетністьОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри. Отже, колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносноОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Як вбачається з клопотання слідчого другого СВ СУ територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого м. Мелітополь ОСОБА_9 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину та можливість перетину умовної лінії розмежування материкової частини України з тимчасово окупованою територією АРК.

Чинним КПК не передбачено, що при підозрі або обвинуваченні особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Що стосується посилання прокурора на те, що підозрюваний ОСОБА_7 систематично перетинає умовну лінію розмежування материкової частини України з тимчасово окупованою територією АРК та постійно проживає біля неї, що дає вагомі підстави вважати, що підозрюваний виїде на зазначену територію де буде переховуватися від слідства та суду, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до відомості відносно перетину державного кордону підозрюваний ОСОБА_7 перетинав державний кордон України тільки у період з 16.04.2019 року по 14.09.2019 року, та крім того відповідно до обов`язків, які покладені судом на ОСОБА_7 відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема носити електронний засіб контролю та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами, що унеможливлює перетин кордону підозрюваним ОСОБА_7 .

Даних про намагання підозрюваним ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні в матеріалах клопотання слідчого не надано.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407 ч. 3 п. 1, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.03.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 .