Справа №753/8912/17 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3158/2019 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районний суд м. Києва від 05 вересня 2019 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок матеріальної шкоди 4664 гривень 58 копійок, в рахунок моральної шкоди 20000 гривень. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.
ОСОБА_6 11.03.2017 року близько 14 год. рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору на перехресті вулиць А.Ахматової та вул. Дніпровська Набережна в м. Києві створив аварійну ситуацію з автомобілем марки «Nisan Tida» д.н.з. НОМЕР_2 сірого кольору під керуванням водія ОСОБА_7 . Після зупинки транспортних засобів, ОСОБА_7 з метою розібратися в непорозумінні на дорозі, вийшов зі свого транспортного засобу та направився в бік автомобіля ОСОБА_6 . Підійшовши до автомобіля та відкривши двері, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відбувся словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 , взявши до правої руки ніж господарсько-побутового призначення, який знаходився в дверях автомобіля, вийшов на вулицю та маючи умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, діючи протиправно, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем господарсько-побутового призначення в область живота ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки, що спричини короткочасний розлад здоров`я.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 із залишенням цивільного позову без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.
Обвинувачений вважає вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, винесеним з порушенням норм матеріального права, без дотримання норм КПК, без об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджені доказами, без наведення належних і достатніх мотивів та підстав.
Зазначає, що з моменту події і до останнього слова не змінював свою версію подій, яка не була перевірена ні під час досудового розслідування ні під час судового розгляду. А саме те, що він з метою захисту від дій потерпілого, який підбіг до його автомобіля та раптово наніс йому декілька ударів, коли він знаходився у салоні свого автомобіля. Він щоб злякати ОСОБА_7 та припинити його дії, потягнувся за поліцейським жезлом, який був в дверцятах і випадково схопив за рукоятку ножа, який також там лежав. Він діяв в межах необхідної оборони з метою захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, з урахуванням конкретної обстановки.
Апелянт вказує на неповноту судового розгляду, оскільки судом недосліджені обставини, з`ясування, яких має істотне значення по справі, а саме наявність у нього тілесних ушкоджень спричинених потерпілим (розбите обличчя) та місце їх нанесення (салон його автомобілю). Його пояснення стосовно того, що він не пам`ятає певних подій і був в стані сильного душевного хвилювання судом не з`ясовувались. Мотиви та причини протиправної поведінки потерпілого відносно нього, хто саме створив аварійну обстановку і порушив правила дорожнього руху, не усунуті розбіжності у висновку СМЕ стосовно місця розташування та виду поранень, характер рани, напрямок раньового каналу, місце пошкодження на тулубі потерпілого.
Обвинувачений вважає, що потерпілий навмисно перегородив йому рух своїм авто, зупинившись на перехресті та пішохідному переході. Судом не з`ясовано момент нанесення поранення потерпілому та наявність в нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.
Апелянт підкреслює, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стосовно нанесення йому ударів потерпілим, коли він відкрив двері свого автомобіля. У вироку невірно зазначені покази свідка ОСОБА_11 стосовно обставин і моменту отримання поранення потерпілим, те, що потерпілий наштрикнувся на ніж, саме коли намагався вдарити його ногою та спотикнувся, а він захищаючись відмахнувся. Невірно викладені покази свідка ОСОБА_10 стосовно того, що він лежачого потерпілого колов ножем. Судом не враховано покази свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказали на пошкодження його обличчя, висновок СМЕ, стосовно механізму нанесення удару ножем, протокол допиту ОСОБА_14 від 09.10.2017 року стосовно нанесення ударів.
В апеляційній скарзі обвинувачений також вказує на те, що у судовому рішенні, враховуючи наявність суперечливих доказів, не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, які мають істотне значення для висновків суду, стосовно місця та моменту нанесення поранення потерпілому, факту нанесення йому ударів в салоні авто та бійки в авто, наявності в нього тілесних ушкоджень, а тому вважає, висновок суду щодо того, що показання потерпілого, свідків є логічними, послідовними та в повному обсязі узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні є формальним та помилковим.
Також апелянт вказує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки судове провадження здійснено без проведення підготовчого судового засідання, подані ним клопотання не розглядалися судом вчасно, порушено його право на виклик свідків на тих самих умовах що і свідків обвинувачення, суд безпідставно відхилив його клопотання про проведення психолого-психіатричної експертизи та експертизи по визначенню розміру матеріальних збитків і шкоди немайнового характеру.
Обвинувачений зазначає, що його дії необхідно було кваліфікувати як необхідну оборону. Крім того, апелянт, посилаючись на ч. 4 ст. 36 КК України, враховуючи ймовірність знаходження його в стані сильного душевного хвилювання, що не було досліджено ні слідством, ні судом, вважає, що підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його протиправних дій, подав апеляційну скаргу, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року скасувати в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину не визнав, не підтвердив фактичні обставини, які встановлені досудовим та судовим слідством, заперечував про обставини, про які повідомляли потерпілий та свідки, що свідчить про відсутність щирого каяття, визнання вини та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Крім того, вказує, що судом не враховані умисні протиправні дії ОСОБА_6 , які в подальшому призвели до неприємних наслідків для потерпілого ОСОБА_7 , а саме отримання легких тілесних ушкоджень у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривала втрата непрацездатності, лікування. Також не враховано судом і спосіб вчинення злочину, а саме використання ножа господарсько-побутового призначення та, те що під час вчинення злочину ОСОБА_6 погрожував потерпілому та свідкам і на прохання свідків припинити протиправні дії не реагував. Вважає, що вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та можливість вчинення ОСОБА_6 інших злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства. Також зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано позицію потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання. Прокурор також вказує і на відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, наявність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого від потерпілого у вигляді цивільного позову.
Обвинуваченим подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де він зазначає, що подана прокурором апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи неповноту та упередженість досудового слідства, недоведеність його вини за ст. 125 КК України та правомірність його дій в розумінні ст. 32 КК України.
Заслухавши доповідь судді,
обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував;
прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого, просили відмовити в її задоволенні;
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості та достовірності. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 411 КПК України вирок підлягає скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Однак, жодних клопотань від учасників процесу про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження або дослідження нових доказів до суду апеляційної інстанції не надходило та в судовому засіданні не заявлялось.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена сукупністю зібраних, перевіреними та належно оцінених судом першої інстанції доказів, а саме:
- показами потерпілого ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції показав, що в день коли відбулась подія, ОСОБА_6 створив аварійну ситуацію, виїхавши на зустрічну смугу. ОСОБА_7 вийшов з свого автомобіля, та підійшов до водія ОСОБА_6 . Коли двері відчинились почався словесний конфлікт з ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_7 побачив ніж у руках ОСОБА_6 , одразу відштовхнув обвинуваченого, та зачинив двері автомобіля. Але, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля разом з ножем в руці і намагався нанести ним ОСОБА_7 удари. Деякі удари ОСОБА_7 відбив відмахуючись, потім він спіткнувся і впав на спину. ОСОБА_6 все одно намагався нанести ОСОБА_7 удари ножем. Все супроводжувалось погрозами. ОСОБА_7 зміг відштовхнути ОСОБА_6 , встати і побігти до автомобіля. Свідки події кричали ОСОБА_6 , щоб той зупинився. ОСОБА_7 відчув біль в районі грудної клітки та побачив кров. В цей час з автомобіля вийшла дружина ОСОБА_7 та почала кричати. Коли приїхала швидка, ОСОБА_7 забрали в лікарню, де зробили операцію. Механізм нанесення удару ОСОБА_7 пояснити не може, так як все відбувалось хаотично, він намагався відбитись від ОСОБА_6 ;
- показами свідка ОСОБА_15 який в суді першої інстанції показав, що рухався на автомобілі зі сторони вул. Ахматової, та побачив, що на перехресті мікроавтобус білого кольору намагався проїхати до магазину «АТБ». Водій легкового автомобіля вийшов, підійшов до водія мікроавтобуса та вдарив його, почалась бійка. Водій мікроавтобуса вийшов і почалась бійка. У обвинуваченого в руках був ніж, моменту нанесення удару ножем він не бачив.
- показами свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що в день коли сталась подія, він стояв на переході. Червоний автомобіль стояв біля переходу, а автомобіль Мерседес почав заїжджати з головної дороги, і під`їхав до червоного автомобіля, з якого вийшов потерпілий ОСОБА_7 . Останній підійшов до автомобіля Мерседес і відчинив двері. Обвинувачений ОСОБА_6 вийшов з автомобіля з ножем, почав ним махати. ОСОБА_7 хотів вдарити обвинуваченого, але впав і обвинувачений наніс потерпілому удар в грудну клітку ножем з права. Після приїхала швидка допомога, і потерпілого забрали;
- показами свідка ОСОБА_17 , яка в суді першої інстанції показала, що вона разом з своїм чоловіком ОСОБА_7 рухались в автомобілі, повертали з вул. Ахматової направо на Дніпровську набережну і побачили як з правої сторони на них їде білий мікроавтобус, а його водій в цей час дивиться в ліву сторону. ОСОБА_7 загальмував та почав сигналити. Водій білого мікроавтобуса почав махати руками, щоб його пропустили. ОСОБА_7 вийшов з машини та підійшов до ОСОБА_6 почав його штовхати, потім закрив двері мікроавтобуса та почав відходити. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля з ножем, та почав махати ним в сторону ОСОБА_7 . Останній впав, але ОСОБА_6 йшов на нього з ножем. Моменту коли стався удар вона не бачила. Потім ОСОБА_7 підвівся і підійшов до машини, просив викликати швидку допомогу, бо в нього ножове поранення;
- показами обвинуваченого ОСОБА_6 , який в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду підтвердив факт конфлікту та бійки між ним та ОСОБА_7 під час якої у нього в руці був ніж, яка сталася 11.03.2017 року близько 14 год. на перехресті вул. Ахматової та вул. Дніпровська Набережна;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.03.2017 року, де ОСОБА_7 повідомив про те, що 11.03.2017 року приблизно о 14 год. за адресою: м. Київ, на перехресті вул. Ахматової та вул. Дніпровська Набережна, під час конфлікту водій мікроавтобусу спричинив тілесні ушкодження;
- протоколом огляду місця події від 11.03.2017 року, де зафіксовано, що об`єктом огляду є ділянка на перехресті вул. Ахматової та вул. Дніпровська Набережна на розі будинку № 25-а в м. Києві. На вказаній ділянці розміщений автомобіль «Nisan Tida» д.н.з. НОМЕР_2 сірого кольору, в напрямку вул. А. Ахматової та автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, який перетнув перехрестя вул. Дніпровської Набережної та вул. А.Ахматової та стоїть з боку автомобіля «Nisan Tida» д.н.з. НОМЕР_2 ;
- протоколом огляду речей від 15.05.2017 року, де зафіксовано, що був оглянутий ніж побутово-господарського призначення довжиною 25 см, який має лезо довжиною 15 см, та шириною 3 см, рукоятка коричневого кольору, обмотана клейкою лентою чорного кольору, довжиною 10 см;
- висновком судово-медичної експертизи № 454/Е від 07.04.2017 року, де зазначено, що потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які утворились внаслідок однократної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості.
Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При цьому, суд першої інстанції надав оцінку показам потерпілого, свідків, обвинуваченого, зазначивши у вироку, що показання допитаного судом потерпілого, свідків є логічними та послідовними, та в повному обсязі узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні,підстав для обмови обвинуваченого у потерпілого немає, а покази обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він захищався, і діяв без перевищення меж необхідної оборони, суд оцінив критично, та розцінив як обрану ним позицію захисту з метою уникнення від відповідальності і покарання за вчинений злочин.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з оцінкою показів потерпілого, свідків, обвинуваченого судом першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, а лише захищався від протиправних дій, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Твердження апелянта, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги КПК України, оскільки судове провадження здійснено без проведення підготовчого судового засідання та подані ним клопотання не розглядалися судом вчасно, колегія суддів вважає необґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.05. 2017 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0002789 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с.14).
03.07.2017 року, 13.07.2017 року та 16.08.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва було проведені підготовчі судові засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, що підтверджується журналами судових засідань (т.1 а.с. 20-21, т. 1 а.с. 34-35, т. 1 а.с. 39-40).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.08.2017 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України призначено до судового розгляду (а.с. 41).
Крім того, як вбачається з вироку в судовому засіданні були допитані свідки за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженні письмові докази.
Порушень норм КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом рішення в частині доведеності вини ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.
В зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за обставин, наведених у вироку, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним злочину, а також відсутність будь-яких обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 за умови призначення йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу, що на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
На думку колегії суддів призначений обвинуваченому ОСОБА_6 вид покарання відповідає ступеню вчиненого ним злочину із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.
Доводи прокурора, що судом не було враховано особу обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині не визнав, обставини та спосіб вчинення ним злочину, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 зазначені обставини були враховані.
Зокрема, судом було взято до уваги те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним злочину, а також відсутність будь-яких обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції статті ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4