Справа № 182/830/18
Провадження № 1-кп/0182/379/2019
У Х В А Л А
Іменем України
31.07.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження №0003976 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, гр. України, українця, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовець ЗСУ за контрактом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за правовою кваліфікацією ч.3 ст.369-2 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

12.02.2018 р. в провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло кримінальне провадження №0003976 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.3 ст. 369-2 КК України. Стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Відповідно до обставин викладених в обвинувальному акті, згідно наказу №8-К5 від 08.01.2013 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень відокремленого структурного підрозділу «Нікопольський міськрайонний відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на посаду лікаря з комунальної гігієни.

Відповідно до статуту ДУ «Дніпропетровський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» ( далі по тексту Центр), затвердженого наказом МОЗ України №689 від 08.07.2016 року, вказана установа є юридичною особою публічного права ( п.1 розділ 4). Центр є бюджетною неприбутковою установою ( п.2 розділ 4). Основними завданнями Центру є здійснення мікробіологічних, фізичних, радіологічних, молекулярно-генетичних та інших досліджень щодо безпеки факторів, що можуть небезпечно впливати на стан здоров`я людини у будівлях, спорудах, на територіях, сировині, продукції, об`єктах виробничого середовища, питній воді, грунті, повітрі, біоматеріалі та довкіллі, в т.ч. діагностичні ( п.1 ч.3 розділ 3); проведення випробувань продукції та сировини за показниками безпечності для здоров`я ( п.12 ч.3 розділ 3).

Згідно своєї посадової інструкції лікаря з комунальної гігієни, затвердженої директором ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» ОСОБА_6 08.01.2014 року, на ОСОБА_3 були покладені наступні завдання та обов`язки, а саме: організовувати виконання проведення санітарно-гігієнічних лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань; за дорученням керівництва брати участь в організації санітарно-гігієнічних досліджень при обстеженні об`єктів; надавати консультативну допомогу з питань організації санітарно-гігієнічних досліджень замовникам при укладанні ними договорів на проведення ними виробничого лабораторного контролю ( п.2.2).

21.07.2017 року між Центром в особі завідувача ОСОБА_7 (Виконавець) та ФОП ОСОБА_8 в особі ОСОБА_8 (Замовник) був укладений договір №299 02 про надання послуг. Предметом договору було надання послуг «Виконавцем» за завданням «Замовника» відповідно до Специфікації, а саме: проведення аналізу об`єкта дослідження - «вода питна доочищена». По результатам досліджень питної води, яку надав «Замовник», «Виконавцем» був складний протокол №390 від 27.07.2017 року. Висновок лікаря з комунальної гігієни ОСОБА_3 був наступний: «Проба води за дослідженими показниками відповідає вимогам «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» ДСан ПІН №2.2.4-171-10 ( зі змінами)». Тобто, ОСОБА_3 надав позитивний висновок на той об`єм води, який надав для дослідження ФОП ОСОБА_8 .

При видачі вказаного протоколу, між лікарем з комунальної гігієни ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відбулась зустріч, в ході якої ОСОБА_8 розповів ОСОБА_3 про намір оформити технічні умови на питну воду, яка ним виробляється ( очищується). Після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 за вирішення питання щодо розроблення технічних умов та їх погодження.

Згідно ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», від 10.01.2002 року, питна вода - вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), для використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання, склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна вода не вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води ( ч.2 ст. 1).

Контроль у сфері питної води та питного водопостачання здійснюється з метою визначення відповідності якості питної води державним стандартам ( ч.1 ст.42 Закону). Контролю підлягає вода, призначена для задоволення питних і господарсько-побутових потреб на всіх стадіях її виробництва та доведення до споживачів, а також об`єкти централізованого питного водопостачання, в тому числі очисні споруди, насосні станції, водопровідні мережі, пункти для розливання питної води (в тому числі пересувні), інші об`єкти нецентралізованого питного водопостачання ( ч.2 ст.42 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.29 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» у сфері питної води та питного водопостачання встановлюються наступні нормативи: нормативи питного водопостачання; екологічні нормативи якості води джерел питного водопостачання; технологічні нормативи використання питної води; технічні умови у сфері питної води та питного водопостачання.

Технічні умови це комплекс умов і вимог до інженерного забезпечення систем водопостачання та водовідведення, які мають відповідати його розрахунковим параметрам ( ч.22 ст. 1).

У технічних умовах зазначаються: а) найменування та адреса об`єкта, замовника, проектувальника, вид будівництва, нормативні терміни проектування і будівництва; б) відомості про джерела питного водопостачання; в) місце приєднання до водопровідних мереж, вимоги до обладнання, вузлів приєднання; г) основні розрахункові інженерні параметри системи питного водопостачання, що включають: гарантовану кількість і якість питної води; тиск у місці підключення; умови водовідведення ч.8 ст.29 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення». Порядок розроблення та затвердження технічних умов у сфері питної води та питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства ( ч.9 ст.29 Закону).

Розробка Технічних умов ( ТУ) регламентується Державним стандартом (ДЕСТ) 2.114-95 «Єдина система конструкторської документації. Технічні умови». Вказаний стандарт встановлює загальні правила побудови, викладу, оформлення, погодження та затвердження технічних умов на продукцію ( Розділ 1 ДЕСТ).

Технічні умови є технічним документом, який розробляється на підставі рішення розробника ( виробника) чи на вимогу замовника ( споживача) продукції ( п.3.1 Розділ 3 ДЕСТ). ТУ є невід`ємною частиною технічної документації на продукцію ( п.3.2 Розділ 3).

Відповідно до ЗУ «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 року, документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємці в та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Об`єкт, на який видається документ дозвільного характер (далі - об`єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб`єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об`єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід).

Необхідність одержання документів дозвільного характеру, встановлена законами, виникає виключно після внесення таких документів до Переліку, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті ( ч.8 ст. 1 ЗУ «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 року). Відповідно до затвердженого вказаним законом Переліку, до документів дозвільного характеру відноситься висновок державної санітарноепідеміологічної експертизи документації на розроблювані техніку, технології, устаткування, інструменти тощо ( п.7 Переліку).

Згідно ст. І ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» об`єкт державної санітарно-епідеміологічної експертизи - будь-яка діяльність, технологія, продукція та сировина, проекти нормативних документів, реалізація (функціонування, використання) яких може шкідливо вплинути на здоров`я людини, а також діючі об`єкти та чинні нормативні документи у випадках, коли їх шкідливий вплив встановлено в процесі функціонування (використання), а також у разі закінчення встановленого терміну дії висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Державна санітарно-епідеміологічна експертиза - це вид професійної діяльності органів державної санітарно-епідеміологічної служби, що полягає у комплексному вивченні об`єктів експертизи з метою виявлення можливих небезпечних факторів у цих об`єктах, встановленні відповідності об`єктів експертизи вимогам санітарного законодавства, а у разі відсутності відповідних санітарних норм - в обгрунтуванні медичних вимог щодо безпеки об`єкта для здоров`я та життя людини.

Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи - документ установленої форми, що засвідчує відповідність (невідповідність) об`єкта державної санітарно-епідеміологічної експертизи медичним вимогам безпеки для здоров`я і життя людини, затверджується відповідним головним державним санітарним лікарем і є обов`язковим для виконання власником об`єкта експертизи.

Відповідно до ст. 10 зазначеного закону державна санітарно-епідеміологічна експертиза полягає у комплексному вивченні документів (проектів, технологічних регламентів, інвестиційних програм тощо), а також діючих об`єктів та пов`язаних з ними небезпечних факторів на відповідність вимогам санітарних норм. Вказана експертиза передбачає визначення безпеки господарської та іншої діяльності, що прямо чи побічно негативно впливають або можуть вплинути на здоров`я населення; встановлення відповідності об`єктів експертизи вимогам санітарних норм.

Державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають: продукція, напівфабрикати, речовини, матеріали та небезпечні фактори, використання, передача або збут яких може завдати шкоди здоров`ю людей; документація на розроблювані техніку. технології, устаткування, інструменти тощо ( ст. 11 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»).

Відповідно до Порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.10.2000 № 247, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.01.2001 року за № 4/5195, забороняється використання або функціонування об`єктів експертизи без наявності позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи ( п.3.2).

Відповідно до Порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи Заявниками державної санітарно-епідеміологічної експертизи є власники об`єкта експертизи або вповноважені ними особи ( п.5.1 ).

Згідно наказу №308 від 10.05.2017 року, голови Державної служби України з питань безпечності харчування продуктів та захисту споживачів «Про затвердження інформаційної і технологічної карток адміністративних послуг», затверджена типова інформаційна картка адміністративної послуги з видачі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, в якій зазначена процедура отримання вказаної адміністративної послуги. На підставі цієї типової інформаційної картки адміністративної послуги, місцезнаходженням суб`єкта надання адміністративної послуги є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (м. Київ вул. Б.Грінченка,1 ( п.1). Результатом надання вказаної адміністративної послуги є видача висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи ( п. 15).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 667 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», завдання з проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи та видачі за результатами її проведення відповідних висновків покладено на Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Кабінетом Міністрів України 06.04.2016 року прийнято розпорядження № 260-р «Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», згідно з яким Держпродспоживслужба забезпечує здійснення покладених на неї функцій і повноважень, у тому числі і Держсанепідслужби України з проведення державної санітарноепідеміологічної експертизи.

Кабінетом Міністрів України 22.07.2016 року прийнято розпорядження № 564-р «Про уповноваження Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на затвердження та підписання окремих видів документів», згідно з яким Голову Держпродспоживслужби уповноважено затверджувати передбачені законодавством документи, повноваження щодо затвердження та підписання яких належить до компетенції головного державного санітарного лікаря України, зокрема висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Підготовка висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи проводяться відповідно до тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 N 1351 «Тарифи (Прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Згідно Порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи установа, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.10.2000 № 247. заклад державної санітарно-епідеміологічної служби або експертна комісія на підставі отриманих документів проводять державну санітарно-епідеміологічну експертизу, про що складають протокол експертизи, готують проект висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи (додатки 5, 6, 7) у двох примірниках ( п.7.11). Після затвердження висновок уноситься до реєстру висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи і йому присвоюється відповідний номер. Висновок вважається дійсним тільки за наявності номера реєстрації в реєстрі ( п.7.13).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 з метою одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, маючи намір вплинути на службову особу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, що в силу службових повноважень має можливість вирішити питання щодо надання позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, повідомив ОСОБА_8 про те, що вказане питання окрім нього вирішити в м. Нікополь ніхто не зможе і для розроблення технічних умов та отримання позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, останній має передати йому грошові кошти в сумі 50 000 грн., та у разі ненадання вказаних коштів, ОСОБА_8 взагалі не отримає відповідних документів та не зможе здійснювати свою підприємницьку діяльність відповідно до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_8 розуміючи, що без передачі вказаних коштів, він не зможе самостійно розробити технічні умови та отримати позитивний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, погодився передати ОСОБА_3 вказані грошові кошти.

Також ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_3 , що в подальшому вказане питання з останнім буде вирішувати партнер ОСОБА_8 по бізнесу ОСОБА_9

04.10.2017 року о 08.16 години ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_3 поблизу будівлі ВСН «Нікопольський міськрайонний відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський обласний лабораторний центр» МОЗ України, за адресою м. Нікополь вул. Першотравнева, 26-а, де ОСОБА_3 в чергове повідомив, щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зарахували на картковий рахунок вказані вище грошові кошти в сумі 50 000 гри. так як в противному випадку їх питання не буде вирішене позитивно. В цей же день, ОСОБА_8 , виконуючи вимогу ОСОБА_3 , зарахував на свій картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «А-Банк» грошові кошти в сумі 50000 гри.

Під час телефонної розмови, що відбулася 06.10.2017 року, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_9 про те, що він готовий зустрітись з останнім в кафе «Пікнічок», що розташоване в м. Нікополь вул. Патріотів України, 128-а та забрати картку з обумовленими на її рахунку коштами в сумі 50 000 грн.

Після чого, ОСОБА_3 06.10.2017 року о 12 год. 26 хв., зустрівся в кафе «Пікнічок» по вул. Патріотів України, 128-а в м. Нікополь з ОСОБА_9 , де останній передав ОСОБА_3 в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 50 000 грн., які знаходились на картковому рахунку банківської карти № НОМЕР_1 банку ПАТ «А-Банк», за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за розроблення технічних умов та отримання позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи. Вказана банківська карта знаходилась в поліетиленовому пакеті, де також знаходився чек та банківська довідка про зарахування на вказаний картковий рахунок грошових коштів в сумі 50 000 грн.

ОСОБА_3 , отримавши таким чином зазначені грошові кошти в якості неправомірної вигоди, доводячи реалізацію свого злочинного умислу до кінця, пішов на автобусну зупину, розташовану поблизу кафе «Пікнічок», де був затриманий працівниками поліції.

Дії, ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч. 3 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК України. На думку захисника, виклад фактичних обставини в обвинувальному акті не відповідає дійсності та вимогам Кримінально процесуального Кодексу.

Так, в обвинувальному акті відсутня вказівка на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України. Перелічені окремі положення Законів України у сфері регулювання господарської діяльності та виробництва питної води, але не зазначено ніяких порушень ОСОБА_3 жодного з цих нормативно-правових актів. Слідчим не сформульовано обвинувачення ОСОБА_3 , а лише дослівно викладено зміст підозри в порушення пункту 5 частини другої статті 291 КПК, відповідно до якого обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формально-буквальне тлумачення пункту 5 частини другої статті 291 КПК свідчить про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_3 зазначеній нормі права, оскільки в обвинувальному акті не має жодної вказівки на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 396-2 КК України, а викладені в обвинувальному акті обставини не є на думку захситу, формулюванням саме обвинувачення. Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Фабула "обвинувачення" викладена слідчим на 6 аркушах друкованого тексту є дуже об`ємною, але при цьому з його тексту взагалі не зрозуміло у чому обвинувачується ОСОБА_3 , які з перелічених слідчим нормативно-правових актів були ним порушені, в чому полягають ці порушення, в чому полягає його злочинний умисел, чому намагання ОСОБА_3 виконати послуги відповідно до умов цивільно-правового договору і отримати за це певну винагороду вважаються незаконним, на яких саме осіб, уповноважених на виконання функцій держави він намагався вплинути, чи є ці особи, визначеними в пунктах 1-3 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", яким чином ОСОБА_3 намагався вплинути на цих осіб, в чому виявлявся цей вплив? На жодне з цих питань у обвинувальному акті не має відповіді. При цьому сторона захисту вважає невірною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 369-2 КК України. Крім того, сторона захисту вважає, що ствердження того, що ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч.3 ст.369-2 КК України є порушенням презумпції невинуватості, оскільки встановлювати вчинення ОСОБА_3 злочину може тільки суд у обвинувальному вироку.

Крім того, слідчим допущені суттєві порушення, зокрема порушення права на захист обвинуваченого. Так, йому як захиснику обвинуваченого ОСОБА_3 було повідомлено слідчим СВ Нікопольського ВП ОСОБА_10 листом на електрону пошту про те, що 26.01.2018р. о 08 год. ним буде здійснено виїхзд у м. Волноваху для повідомлення про підозру і допиту в якості підозрюваного, а також ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_3 . Про причини неможливості взяти участь у зазначених слідчих діях, які не були невідкладними, він повідомив слідчого листом на електронну пошту і просив визначити іншу дату проведення зазначених слідчих дій. Однак, слідчий ОСОБА_10 в порушення вимог ст. 135 ч.8 КПК України 24.01.2018р. виніс постанову про доручення для призначення іншого безоплатного адвоката для проведення визначених ним слідчих дій. Крім того, про проведення слідчих дій і про можливість вибору захисника або його заміни ОСОБА_3 взагалі не роз`янили і позбавили його такої можливості, оскільки підозру було вручено йому за міцсем проходження військової служби в зоні проведення бойових дій, без належного сповіщення про виклик до слідчого. Повідомлення про підозру, допит в якості підозрюваного та вручення обвиунвачльного акту відбулося одночасно, без усунення у спосіб, передбачений чинним законодавством захисника, який допущений слідчим до участі у кримінальному провадженні, що на думку сторони захисту, є очевидним порушенням права на захист обвинуваченого. До того ж, захсинику ОСОБА_5 не відкривалися матеріали кримінального провадження для ознайомлення і він був позбавлений в ефективний спосіб здійснювати захист обвинуваченого, зокрема вчасно заявляти клопотання та надавати нові докази.

Крім того, на думку сторони захисту досудове розслідування проведено не правомочними сообами. Зокрема в порушення вимог КПК начальником підрозділу СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 доручено проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_10 ОСОБА_12 вважає, що начальник підрозділу, який не є структурним підрозділом СВ в структурі Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровскьій області не має права визначатит орган досудвоого розслідування. До того ж, відповідно до постанови заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_13 від 13.09.2017р. , яка надана для ознайомлення захиснику без підпису визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0003976 у складі лише прокурора ОСОБА_14 , що на думку сторони захисту, також є порушенням і не відповідає логіці.

Клопотання з зазначених підстав підтримав обвинувачений ОСОБА_3 і просив повернути обвинувальний акт прокурору через суттєві процесуальні порушення, зокрема права його на захист.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника і обвинуваченого і вважав за можливе призначити провадження до судового розгляду одноособово суддею, у відкритому судовому засіданні, з викликом у судове засідання сторін кримінального провадження, свідків відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування. При цьому, послався на те, що фактичні обставини в обвинувальному акті викладені з урахуванням тих обставин, які прокурор вважає доведеними, а право на захист не порушено, оскільки слідчим залучено захисника ОСОБА_15 , тому що захисник ОСОБА_5 відмовився брати участі у проведенні процесуальних дій в м. Волновахі, побоюючись за своє життя і здоров`я.

Заслухавши думку сторін судового провадження, дослідивши матеріали долучені до обвинувального акту, вважаю, що клопотання захисника ОСОБА_5 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором і має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9)дату та місце його складення та затвердження.

В обвинувальному акті зазначено (а.п.8), що обвинувальний акт складено 26 січня 2018 року в кабінеті № 37 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою вул. Станіславського, 1 в м. Нікополі, Дніпропетровської області, що не відповідає дійсності і є порушенням п.9 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки очевидно, що в день складення обвинувального акту слідчим з участю прокурора ОСОБА_14 було оголошено підозру, повідомлено про закінчення досудового розслідування, надано доступ до матеріалів кримінального провадження, повідомлено про проведення НСД у м. Волновахі, за місцем проходження служби обвинуваченим ОСОБА_3 . І вручено копію обвинувального акту, про що свідчить розписка ОСОБА_3 ( а.п.12) та захисника ОСОБА_15 ( а.п.13).

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 53 КПК України слідчий, прокурор чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому ст. 49 КПК України, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе. Незважаючи на те, що прокурор заперечував проти порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_3 він не довів, що залучення захисника ОСОБА_15 , на підставі доручення слідчого ОСОБА_10 від 24.01.2018р.було необхідним для проведення невідкладної процесуальної дії. Крім того, в порушення вимог п.8 ст. 135 КПК України особа має право отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. Прокурором не зазначено у наданих запереченнях щодо повернення обвинувального акту, відомості про завчасне повідомлення як обвинуваченого ОСОБА_3 так і його захисника про проведення процесуальних дій. Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, 25.01.2018р. слідчим було здійснено перекваліфікацію складу злочину ( п.7 а.п.11) про що захиснику ОСОБА_5 взагалі невідомо, що унеможливило підготовку до захисту від обвинувачення за оголошеною підозрою ОСОБА_3 і є порушенням його права на захист.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 53 КПК України, якщо потреби у проведенні невідкладних процесуальних дій за участю захисника немає і коли неможливе прибуття захисника, обраного підозрюваним, протягом 24 годин слідчий, прокурор мають право запропонувати підозрюваному, обвинуваченому залучити іншого захисника. Цих вимог закону слідчим і прокурором не дотримано.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду. Наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України. Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

У наданому суду обвинувальному акті не конкретизовано, в чому саме полягає вина обвинуваченого, оскільки він не містить формулювання обвинувачення з посиланням на обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженню, а також відомостей, що характеризують об`єктивну сторону злочину, а це, в свою чергу, порушує право обвинуваченого знати в чому його обвинувачують.

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості призначити зазначене кримінальне провадження до судового розгляду та розглянути його по суті. Тому, заявлене клопотання про повернення обвинувального акту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003976 стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обрано. Заходи забезпечення кримінального провадження відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування не застосовувалися.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду.

Суддя: ОСОБА_1