Ухвала
(постановлена в порядку ч. 4 ст. 371 КПК)

24 липня 2019 року

м. Київ
справа № 757/49652/17-к
провадження № 51-9501км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року.
Постановою заступника Генеральної прокуратури України (далі ГПУ) від 4 серпня 2017 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_8 до Російської Федерації (далі РФ) для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 209, підпунктами «е», «ж», «з», ч. 2 ст. 105 КК РФ.

Слідчий суддя Печерського районного суду ухвалою від 14 березня 2018 року відмовив у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на рішення ГПУ про видачу ОСОБА_8 до РФ.
Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , скасував ухвалу слідчого судді та постановив нову ухвалу, якою скасував постанову ГПУ від 4 серпня 2017 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування свого рішення апеляційний суд зазначив, що оскільки ОСОБА_8 завернувся за захистом в Україні й вирішується питання щодо отримання ним статусу біженця або особи, яка потребує тимчасового захисту та остаточне рішення з цього приводу не прийнято, тому рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до РФ є передчасним і не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою апеляційного суду прокурор у касаційній скарзі вказує на те, що ОСОБА_8 , незважаючи на тривале проживання на території України, не звертався до органів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тому сам факт звернення в Україні за наданням такого статусу поза межами визначених законодавством строків є зловживанням цим правом із метою ухилення від кримінальної відповідальності за законодавством запитуючої сторони.
Разом з цим, як визначено у ст. 590 КПК, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII Науково-консультативна рада утворюється при Верховному Суді з числа висококваліфікованих фахівців у сфері права для підготовки наукових висновків з питань діяльності Верховного Суду, що потребують наукового забезпечення.
Згідно із Положенням про Науково-консультативну раду при Верховному Суді до повноважень ради належить вивчення проблемних питань застосування норм права, що виникають у судовій практиці, і надання Верховному Суду висновків та рекомендації щодо тлумачення та застосування норм права.
Керуючись ч. 4 ст. 371, ст. 434 КПК, ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, Суд,
постановив:
Відкласти розгляд матеріалів провадження щодо ОСОБА_8 для додаткового вивчення.

Звернутися до Науково-консультативної ради при Верховному Суді із запитаннями щодо тлумачення положень ст. 590 КПК.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3