Справа № 438/1254/15-к
Провадження № 1-кп/438/2/2019
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу
08 серпня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Бориславі Львівської області у кримінальному провадженні №0000593 від 15 вересня 2015 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у зв`язку з нововиявленими обставинами, та клопотання прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Озденіж Рожищенського району Волинської області, проживає зі слів обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце реєстрації АДРЕСА_2 , відповідно до довідки про звільнення з місць позбавлення волі проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
у провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, з визначенням застави. В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України, його вина повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. ОСОБА_3 неодноразово не з`являвся у судові засідання, а приводи працівниками поліції поверталися без виконання у зв`язку з відсутністю обвинуваченого за місцем свого проживання, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 з метою уникнення кримінальної відповідальності в подальшому може переховуватися від суду. Крім цього, ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Оскільки обвинувачений переховувався від суду, ухвалою суду від 21.06.2019 стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Станом на цей час обставини, зазначені в ухвалі суду про обрання запобіжного заходу не змінилися, заявлені ризики не зменшилися, інших обставин, які давали б підстави до зміни запобіжного заходу, не встановлено, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам. До завершення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_3 під вартою судовий розгляд завершити не можливо.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні подав до суду клопотання, у якому просить звільнити його з-під варти, змінивши запобіжний захід на особисте зобов`язання через істотні умови, відсутність ризиків, заявлених прокурором у клопотанні; у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відмовити за безпідставністю. У клопотанні обвинувачений посилається на ст.5 Європейської конвенції з прав людини, рішення ЄСПЛ, та зазначив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою до нього застосовано не виправдано, не дотримано принципу пропорційності та необхідності у демократичному суспільстві. Допитані судом свідки та потерпіла сторона довели, що обвинувачення стосовно нього не витримує жодної критики. Крім цього, сторона обвинувачення нечітко повідомила суду чому він (обвинувачений) не з`являвся на судові засідання та з яких причин, вказала, що він не має постійного місця проживання, ухилявся від суду, але це не так; ризику впливу його на свідків немає.
Крім цього, обвинувачений у судовому засіданні в обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що з часу перебування у СІЗО УДПСУ в Львівській області в нього погіршився стан здоров`я. Обвинувачений 3-4 рази звертався за медичною допомогою. Проте якісну медичну допомогу обвинуваченому не надали.
Зобов`язується, у випадку зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання проживати разом із своє дружиною та донькою за адресою АДРЕСА_2 .
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечила проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи обставини справи, вважає за доцільне змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з вимогами ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Крім цього, положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що достатніх гарантій з цього приводу суду не надано та не здобуто таких гарантій в ході розгляду справи.
Під час розгляду клопотання про обрання або продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України»).
Згідно з ст. 183 ч. 2 п.5 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України. Звільнений 23 червня 2018 року по відбуттю покарання.
Суд звертає увагу, що обвинуваченим було вчинено злочин відповідно до обставин встановлених вищезазначеним вироком, а саме 30 жовтня 2017 робу, тобто під час розгляду Бориславським міським судом даного кримінального провадження.
Далі, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000593, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 14 вересня 2015 року близько 19 год. він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження покрівельних матеріалів в даху колишньої ферми, яка розташована по АДРЕСА_3 та перебуває в користуванні ОСОБА_6 , проник у середину даного приміщення, звідки намагався таємно викрасти речі, які належать ОСОБА_6 , а саме: алюмінієвий бідон ємкістю 15 л вартістю 40 гривень, перфоратор марки «Боні» вартістю 1950 гривень, 2 кг алюмінію вартістю 40 гривень на загальну суму 2030 гривень, які належать ОСОБА_6 , однак, не вчинивши всіх необхідний дій, спрямованих на вчинення крадіжки, свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений в середині даного приміщення потерпілим ОСОБА_6 , після чого, намагаючись втекти з місця події, був зупинений потерпілим поблизу будинку АДРЕСА_3 .
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в сховище.
Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Строк дії ухвали про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, а саме з 9 год. 00 хв. 20 червня 2019 року.
Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 18 серпня 2019 року, а судове провадження не може бути завершено до його спливу, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити з таких підстав.
Обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, має непогашену судимість, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, за яке передбачено покарання від трьох до шести років, ухилявся від суду.
До постановлення ухвали від 21 червня 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 не був офіційно працевлаштований, постійного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків не мав. Крім цього, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_3 , а також неможливістю доставки його приводом. Зокрема, ухвали суду щодо приводу ОСОБА_3 у судові засідання на 07.12.2018, 29.01.2019, 07.03.2019, 11.04.2019, 23.05.2019 не виконані у зв`язку з відсутністю обвинуваченого за місцем проживання. В ухвалі також було встановлено, що зазначена неявка обвинуваченого у судові засідання мала системний характер та вказала на ризик переховування обвинуваченого від правосуддя.
Зазначені обставини в сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 у своєму клопотанні, про яке зазначено вище, щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання не вказав жодних обставин, які б свідчили, що ризики, встановлені ухвалою суду від 21 червня 2019 року, якою йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зменшилися.
З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_3 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також той факт, що розгляд справи розпочато спочатку і не допитано свідків та потерпілого, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду Ноймейстер проти Австрії від 27.06.1968 р.), яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, найбільш необхідним і достатнім запобіжним заходом при вказаних у клопотанні обставинах є тримання під вартою, який у повній мірі зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів. Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, в клопотанні обвинуваченого та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слід відмовити, виходячи з наступного.
Суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та вважає такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати; ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років; застосування до обвинуваченого інших менш впливових запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Разом із тим, згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, з умовою достатньої гарантії виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього, а відповідно ч. 5 ст. 182 цього Кодексу розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, при визначенні розміру застави, суд, беручи до уваги суспільну небезпеку злочину, в скоєні якого обвинувачується ОСОБА_3 , його особу, а також беручи до уваги майновий стан, дійшов висновку щодо визначення застави у мінімальному розмірі, а саме 38 420 гривень.
Керуючись положеннями ч.4 ст. 183 КПК України, суд вбачає за необхідне зазначити, що в разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені обов`язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися з м.Борислава без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 177, 178, 182 - 184, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задоволити.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у зв`язку з нововиявленими обставинами відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Озденіж Рожищенського району Волинської області, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.3 ст.185 КК України, продовжити на строк до двох місяців до 07 жовтня 2019 року.
Розмір застави підозрюваному ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.5 ст.182 КПК України визначити у сумі 38 420 гривень.
На підставі ст.194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_3 обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із м.Борислава без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання. У випадку внесення застави вказані обов`язки покладаються на строк не більше двох місяців.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику СІЗО УДПСУ в Львівській області для виконання.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019.

Головуючий: суддя ОСОБА_1