ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3154/19 Справа № 180/1218/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 22 травня 2019 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 11.10.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з іспитовим строком 2 роки;

2) 19.02.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 18.06.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі, 20.03.2019 звільнився у зв`язку з відбуттям покарання,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого : ОСОБА_7 та його захисника: ОСОБА_6 в режимі відеоконференції.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 22 травня 2019 року приблизно о 01 год.00 хвилин знаходився біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та йому заздалегідь було відомо, що в приміщенні гаража, розташованому на території вказаного домоволодіння, знаходиться мотоцикл марки «ІЖ», моделі «Планета-3», 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , з боковим причепом.
Діючи умисно, повторно, ОСОБА_7 підійшов до будівлі гаража, розташованого на території зазначеного домоволодіння, та за допомогою рук, застосовуючи механічну силу, порушив цілісність цегляної кладки стіни гаражу, утворивши при цьому отвір, через який приблизно о 01 год. 05 хвилин, ОСОБА_7 , проник до його приміщення, де з корисливих мотивів, діючи незаконно, повторно, усвідомлюючи злочинність своїх дій, з метою заволодіння транспортним засобом, не маючи будь-якого права на розпорядження вказаним транспортним засобом, із внутрішньої сторони відчинив ворота гаражу, після чого, викотив із приміщення гаражу мотоцикл марки «ІЖ», моделі «Планета-3», 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , з боковим причепом та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 7594 гривні 06 коп.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на те, що суд першої інстанції розглянувши справу в порядку ст.349 КПК України, не переконався, що ОСОБА_7 розуміє наслідки такого розгляду.
Крім того, зазначає, що, звільнившись з місць позбавлення, ОСОБА_7 приїхав до бабусі в м. Марганець, де одержав паспорт, але не встиг зареєструватися за місцем проживання. ОСОБА_7 почав наглядати за інвалідом 2 групи, учасником бойових дій ОСОБА_11 , який є одинокою людиною. ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, відшкодував потерпілому збитки у повному обсязі, потерпілий у судовому засіданні просив суд призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Суд, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу, позбавив ОСОБА_7 можливості працювати, заборонивши цілодобово залишати місце свого проживання.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які, підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок та застосувати до обвинуваченого більш мьяке покарання, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Так, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При апеляційному перегляді встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого та потерпілого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались. При цьому, суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та потерпілий зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також, роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку з зазначеним, доводи апеляції захисника про те, що суд першої інстанції розглянувши справу в порядку ст.349 КПК України, не переконався, що ОСОБА_7 розуміє наслідки такого розгляду, є безпідставними.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, враховуючи і те, що ані захисником, ані обвинуваченим не оспарюється в апеляційній інстанції фактичні обставини та кваліфікація злочину.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував, що, відповідно до ст. 12 КК України, вчинений останнім злочин відноситься до категорії тяжких, ОСОБА_7 неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, в березні 2019 року звільнився з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання та знову скоїв умисний злочин.
Обгрунтовано суд першої інстанції зазначив у вироку наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілого, який просить призначити як менш суворіше покарання та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 років позбавлення волі та без конфіскації майна.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, підстав вважати таке покарання несправедливим внаслідок суворості, немає. Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи захисника, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання.
Посилання ж захисника в апеляції на те, що ОСОБА_7 , звільнившись з місць позбавлення волі, почав наглядати за інвалідом 2 групи, учасником бойових дій ОСОБА_11 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не мають ніякого підтвердження.
Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та не вбачає підстав для його зміни, як на те посилається захисник в апеляції.
Суд, врахувавши те, що обвинуваченому призначено покарання у вигляді реального позбавлення волі, у зв`язку з чим, наявні ризики, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховування від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення покарання, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також, вимоги ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, дійшов обґрунтованого висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили. З огляду на те, що ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, то не має підстав вирішувати питання щодо міри запобіжного заходу до набрання чинності вироку суду, оскільки він набрає чинності з моменту проголошення ухвали апеляціного суду.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволенння.
Вирок на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
----------------- ------------------- -----------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4