Справа №370/3329/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2019 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області

клопотання ОСОБА_3 про відвід складу суду,
в с т а н о в и в:

у провадженні Макарівського районного суду Київської області перебуває справа №370/3329/18 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, переобученного ч.2 ст.162, ч.2 ст.122, ч.1 ст.296 КК України.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2018 року головуючим суддею обрано суддю ОСОБА_4 .

01.11.2019 року в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив відвід складу суду, оскільки вказаний склад суду унеможливлює його право на захист. Також ОСОБА_3 зауважив, що 06.09.2019 року вказаним складом суду винесена ухвала про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка зараз перебуває на стадії оскарження в Київському апеляційному суді. Не дочекавшись рішення апеляційної інстанції, суд почав вирішувати питання про продовження терміну запобіжного заходу. Ризики, які заявлені прокурором є необґрунтованими. Також вказаний склад суду не бажає приймати змагальність сторін.

Прокурор ОСОБА_5 , будучи повідомленою про час, місце розгляду заяви, до суду не з?явилася.

Обвинувачений ОСОБА_3 повідомлявся про час, місце розгляду заяви про відвід, проте, згідно заяви працівника поліції, 04.11.2019 року обвинуваченого ОСОБА_3 не представилось можливим доставити до зали суду, у зв`язку з технічними несправностями конвойного автомобіля.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 03.11.2019 року обвинувачений ОСОБА_3 висловив недовіру всьому складу суду, тобто головуючому судді ОСОБА_4 , секретарю ОСОБА_6 .

Особи, яким заявлено відвід, на розгляд заяви не з?явилися, заяв не надали.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений вимогами ст.ст.75, 76 КПК України.

Суддя виконує свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду розмежовується суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Згідно вимог ст.129 Конституції України, однією з засад здійснення правосуддя є незалежність судді. Вказаний базисний принцип здійснення правосуддя знаходить свій подальший розвиток у галузевому законодавстві, зокрема в ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якої суди, здійснюючи правосуддя, є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

Приписами ч.2 ст.52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Отже, суд незалежно та самостійно за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про підстави відводу, не можуть свідчити про наявність неупередженості судді ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження, оскільки суддя при здійсненні своєї професійної діяльності є незалежними від будь-якого впливу з боку учасників процесу. Вказана незалежність є не особистим привілеєм фізичної особи, яка добровільно вступає на високу посаду судді, а необхідним засобом забезпечення відправлення правосуддя та знаходить своє вираження як на рівні організаційних засад побудови системи судової влади, так і на рівні процесуального забезпечення втілення в життя норм матеріального права як кримінального так і інших галузей права.

Щодо відводу заявленого секретарю судового засідання ОСОБА_6 , суд виходить з вимог ч.1 ст.79 КПК України, якою закріплені підстави відводу, це зокрема:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Обвинувачений не надав жодних доказів того, що під час розгляду справи №370/3329/18 у секретаря судового засідання була наявна хоча б одна з підстав, закріплена вимогами ч.1 ст.79 КПК України.

Згідно вимог ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.
Разом з тим, згідно вимог ч.4 ст.80 КПК України, заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.
Згідно ухвали Макарівського районного суду Київської області від 24.05.2019 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 призначено до судового розгляду.
З матеріалів справи №370/3329/18 вбачається, що під час підготовчого судового засідання та в подальшому при розгляді справи обвинувачений ОСОБА_3 відвід складу суду не заявляв.
Однією з підстав відводу обвинувачений ОСОБА_3 зазначив прийняття вказаним складом суду ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 06.09.2019 року.
Проте після прийняття судом вказаної ухвали, 30.10.2019 року відбулося судове засідання у справі, під час кого обвинуваченим не було заявлено відвід головуючому судді.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_3 будь-яких обґрунтованих обставин, за яких, визначений склад суду не може проводити розгляд кримінального провадження не наведено, а вказані ним в судовому засіданні обставини не дають підстав для розумного сумніву в будь-якій упередженості та зацікавленості складу суду у вирішенні справи.
Таким чином, заява про відвід не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.75,76, 80, 81 КПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя