Справа № 761/6037/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2528/2019 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Муровані Курилівці, Мурованокуриловецького району, Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.15, п.п. 1,7, 12 ч.2 ст.115, п.п. 7,12 ч.2 ст.115, ст.340, ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 15 вересня 2019 року включно. Відмовлено захиснику ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Таке рішення, суд мотивував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не змінилися, що полягають у високій ймовірності ухилитися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на обставини обвинувачення та тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18.07.2019 та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 , з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що в судовому засіданні 17.05.2019, коли робочий час, виділений на дане судове засідання добігав кінця, головуючим суддею разом з іншим суддею та присяжними узгоджувались дати судових засідань по даному кримінальному провадженню. Так з технічного запису даного судового засідання чути, як головуючий прямим текстом зазначає, що наступне продовження строків тримання під вартою відбудеться 28.05.2019. Далі визначаються дати судових засідань на 27.06.2019, 18.07.2019, 26.07.2019. При цьому, головуючий суддя знову ж таки наперед продовжує строк тримання під вартою обвинуваченого, вказуючи, що 18.07.2019 строк тримання під вартою ОСОБА_7 буде продовжено до 16.09.2019. Як і зазначалось головуючим у справі 17.05.2019, ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 28.05.2019 ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, після чого оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого до 15.09.2019. Вищевикладене свідчить про прийняття колегією суддів завчасно наперед рішення щодо продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Окрім того, захисник зазначає, що згідно обвинувального акту від 20.02.2018, вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.15, п.п. 1,7, 12 ч.2 ст.115, п.п. 7,12 ч.2 ст.115, ст.340, ч.1 ст.263 КК України. Однак, сторона захисту вважає, що обвинувачення відносно ОСОБА_7 є передчасним та версією слідчого і прокурора, що потребує перевірки. Докази сторони обвинувачення є недостатніми та не обґрунтованими. Тому, застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу є необґрунтованим та не доцільним, а також таким, що порушує всі принципові розумності та встановлення істини у справі.
Також, сторона захисту вважає, що ризики відповідно до ст.177, 178 КПК України у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 перестали існувати, а саме:

ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 ., а також місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди квартири, укладеним дружиною ОСОБА_7 - ОСОБА_9 з орендодавцем від 15.07.2019 для проживання, в тому числі, ОСОБА_7 , отже не може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, до цього часу ОСОБА_7 не переховувався, оскільки відповідно до довідки з ТОВ «Доктор Філій», яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Боженко, 86-Г, в лютому 2016 року, ОСОБА_7 проходив медичне обстеження у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Навіть той факт, що ОСОБА_7 оголошено в розшук свідчить про неможливість переховування останнього, оскільки відповідно наданих документів, у розшуку він перебував з 07.03.2017 по 09.03.2017. Крім цього, відповідно до інформації наданої ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» про абонента ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ»: НОМЕР_1 (який належить ОСОБА_7 і яким останній постійно користувався) щодо дати, часу і тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій та їх адресу, а також адресу місцеперебування абонентів зазначених телефонних номерів в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання, вхідних, вихідних SMS-повідомлень та інформацію про GPRS-трафік, з урахуванням нульових дзвінків вказаних номерів телефонів за період часу з 00.00 год. 12.02.2017 по 00.00 год. 09.03.2017, отриманої на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2018, сторона захисту, проаналізувавши надану інформацію прийшла до висновку, що ОСОБА_7 не переховувався від органу досудового розслідування та суду (таблиця наявна в матеріалах кримінального провадження). Дана інформація повністю підтверджує стверджування ОСОБА_7 про те, що він перебував за місцем проживання: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, а після отримання травми проходив лікування та обстеження в Київській лікарні швидкої медичної допомоги та лікувальному закладі ТОВ «Доктор Філін», а в подальшому перебував на амбулаторному лікуванні та мешкав за місцем проживання своєї цивільної дружини в м. Ірпінь Київської області, та маючи незадовільний стан здоров`я не переховувався від органів досудового розслідування. Також, під час конфіденційного побачення ОСОБА_7 із захисником, останній повідомив, що отримавши травму, одразу ж зателефонував оперативному співробітнику карного розшуку та повідомив про хворобу та пояснив, що не зможе найближчим часом з`явитись по повістці з поважних причин (дані показання підтверджується також інформацією, наданою ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ»: 13.02.2017 о 16.33 год. з номеру НОМЕР_2 телефонували на номер НОМЕР_3 ). Також, відповідно, до вимог ст. ст. 135, 136 КПК України, виклик до слідчого, прокурора та суду може здійснюватись по телефону.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 складено 07.03.2017 та копія повідомлення про підозру цього ж дня була направлена за місцем проживання останнього, а також за місцем реєстрації, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту українського ДП поштового зв`язку «Укрпошта» та штампом «Укрпошти» на конверті, який було отримано за місцем реєстрації ОСОБА_7 його матір`ю ОСОБА_10 , 10.03.2017. В даному конверті також містилась повістка про виклик до Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України на 13.03.2017 на 10 год. 00 хв. Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_7 від 09.03.2017, часом його фактичного затримання є 13 год. 15 хв. 09.03.2017 за адресою м. Ірпінь, вул. Вериківського, 33. Однак, відповідно до того ж повідомлення про підозру від 07.03.2017, ОСОБА_7 повідомлення про підозру було вручено 09.03.2017 о 08 год. 20 хв., тобто раніше, ніж його було затримано.
Також, захисник звертає увагу на те, що знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ОСОБА_7 не може, оскільки усі зібрані докази зберігаються у кімнаті речових доказів органу досудового розслідування.
Підозрюваний ОСОБА_7 ніяким чином не може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Крім того, у сторони захисту відсутні клопотання про застосування заходів безпеки у даному кримінальному проваджені до свідків.
Підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає.
ОСОБА_7 раніше не судимий, до затримання вів сталий спосіб життя, під час досудового розслідування ніяких протиправних дій не вчиняв, від розслідування й суду не ухилявся.
ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким однією сім`єю не проживає та за рішенням суду, на утримання якого присуджено аліменти зі сторони ОСОБА_7 . Також ОСОБА_7 має хвору мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує зі сторони ОСОБА_7 допомоги по нагляду в силу свого похилого віку, а також потребує медичного лікування та операції на очах. Хоча разом з матір`ю ОСОБА_7 не проживав, однак постійно її відвідував та допомагав.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.
29.08.2018 Велика палата Верховного суду України в справі № 663/537/17 винесла правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання). Зокрема, відповідно до п. 103, якщо особа вчинила злочин в період часу з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ (пряма дія Закону № 838-VIII).
Враховуючи вище викладене, та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 при визнанні його винним, станом на 18.07.2019, керуючись роз`ясненнями Великої палати Верховного суду України від 29.08.2018, ОСОБА_7 фактично перебуває в умовах слідчого ізолятора майже 4 роки і 8 місяців.
З огляду на вище зазначене, сторона захисту звертає увагу, щодо недотримання розумних строків судового розгляду, що порушує права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та вказує на відсутність ризиків, які на даний час просто перестали існувати.
Окрім того, ОСОБА_7 утримується під вартою з незадовільним станом здоров`я.

В ході здійснення захисту ОСОБА_7 , адвокату ОСОБА_8 стало відомо, що стан здоров`я ОСОБА_7 значно погіршився, у зв`язку з чим останнього переведено до стаціонару медичної частини ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Задля недопустимості погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , в умовах СІЗО він був оглянутий лікарями кардіологом та невропатологом, залученими за власний рахунок.
Відповідно до заключення лікаря - кардіолога від 07.12.2018, ОСОБА_7 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба II ст., II ступенів, ризик 3, дисметоболічна кардіопатія. Враховуючи стан хворого, показане дообстеження в умовах кардіологічного стаціонару.
Відповідно до заключення лікаря - невропатолога від 18.12.2018, ОСОБА_7 встановлено діагноз: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми, струс головного мозку (11-2017) у вигляді посттравматичної енцефалопатії І-II ст., вести було - атактичного синдрому, різко вираженого цефалгічного синдрому, в/черепної гіпертензії. Соматоформна дисфункція вегетативної нервової системи з елементами дипресії, інсомнія. Враховуючи прогресуючі захворювання, ОСОБА_7 рекомендоване дообстеження та лікування в умовах неврологічного стаціонару.
Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , повинен був враховувати не тільки тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, а і стан здоров`я підзахисного, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Також, захисник зазначає, що стороною обвинувачення, в свою чергу, не доведено неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.
Крім того, слід зазначити, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва(як і інші ухвали в даному кримінальному провадженні, про які буде зазначено згодом) не відповідає вимогам кримінального процесуального закону виходячи з наступного.

Як вже було зазначено раніше, судовий розгляд справи по обвинуваченню ОСОБА_7 здійснюється колегією суддів у складі двох професійних суддів - головуючий суддя ОСОБА_1 та суддя ОСОБА_13 та п`ятьма присяжними - основними: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та запасними: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Проте, не заважаючи на чітко визначений склад суду, судовий розгляд даного кримінального провадження неодноразово здійснювався не у повному складі суду, що не відповідає основним принципам судочинства, визначених Конституцією за законами України. Так, судом неодноразово було порушено легітимний склад суду, що не давало законної підстави як для відкриття судового розгляду, так і прийняття будь-яких процесуальних рішень.

Протягом майже 6 місяців суд здійснював правосуддя у даному кримінальному провадженні без дотримання гарантований Законом прав. Протоколом автоматичного визначення присяжних лише від 19.06.2018 відібрано 5 присяжних: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (основні присяжні), ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (запасні присяжні). Судові засідання 29.03.2018, 20.04.2018, 15.04.2018 проводилися не уповноваженим на те, у розумінні ст. 31 КПК України, судом. Судове засідання відкривалося та продовжувалося без повного складу суду, у розумінні Закону, та Головуючим допускалося винесення на обговорення питання, щодо можливості проведення судового засідання за відсутності одного із учасників складу суду. Дані порушення є непоодинокими протягом всього часу розгляду справи, та мали місце під час судових засідань 31.07.2018, 09.08.2018,10.01.2019 14.02.2019, 13.03.2019.

Особливо сторона захисту акцентує увагу суду на порушення, пов`язані з допущенням до участі у прийнятті процесуальних рішень осіб, які апріорі не приймають при цьому участь. Мова йде про запасних присяжних, які до моменту вступу їх до провадження на заміну вибувшим основним, розглядали разом з судом питання, пов`язані з відводами Головуючому, продовжень запобіжного заходу відносно обвинуваченого. Дані порушення допущені при проведенні наступних процесуальних дій:
Розгляд питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними ухвалами суду від 10.08.2018 (вступна частина ухвали не містить повного складу суду, який приймав участь в судовому засіданні при вирішенні даних питань; розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 ), що підтверджується ухвалою суду від 01.10.2018 (вступна та резолютивна частина ухвали містить підписи трьох присяжних, а повний текст ухвали - чотирьох); розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , що підтверджується ухвалою суду від 16.11.2018 (ухвала містить підписи трьох присяжних); розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , що підтверджується ухвалою суду від 14.02.2019 (ухвала містить підписи трьох присяжних).

В свою чергу, прокурором було подано заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , відповідно до яких просить відхилити вказану апеляційну скаргу.

В обґрунтування заперечень зазначає, що вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам, а апеляційна скарга така, що підлягає відхиленню.

Прокурор зазначає, що підстави для продовження строку дії обвинуваченому такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, не перестали існувати, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту відносно некоректності та незрозумілості формулювання обвинувачення на цій стадії не можна вважати обґрунтованими, більше того під час підготовчого судового засідання сторона захисту жодним чином не ставила під сумнів формулювання обвинувачення і не заперечувала проти призначення судового розгляду в кримінальному провадженні.

Співвідносячи доцільність подальшого застосування щодо ОСОБА_7 тримання під вартою з особливістю та обсягом тих процесуальних дій, які слід провести для завершення провадження, слід взяти до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого судовий розгляд не завершено, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростуватися обвинувачення, судом ще не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Зокрема, ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні насильницьких особливо тяжких злочинів та злочину середньої тяжкості, скоєних за попередньою змовою групою осіб, за які законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому, відповідно до вимог ст.183 КПК України, щодо нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у разі доведення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід вигляді цілодобового домашнього арешту,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі й особливо тяжких злочинів, а саме: п.п. 1,7, 12 ч.2 ст.115, п.п. 7,12 ч.2 ст.115 КК України; приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_7 у вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду та, з огляду на те, що інші особи, яким висунута підозра у вчиненні групою осіб цих же злочинів, перебувають у розшуку, може перешкоджати іншим чином судовому провадженню; враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Доводи захисника про те, що обвинувачення відносно ОСОБА_7 є передчасним, а докази сторони обвинувачення є недостатніми та не обґрунтованими, не заслуговують на увагу.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_7 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі захисник, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.
Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4