Справа № 202/4107/19
Провадження № 1-кс/202/6722/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001074 від 16.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001074 від 16.06.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, процесуальне керівництво якого здійснюється Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 1.
В провадження слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001074.

Згідно матеріалів клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 16.06.2015 року з прокуратури Індустріального району надійшов матеріал з приводу шахрайських дій невстановленими особами, направлених на незаконну приватизацію квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . жєо 7953За.

В ході досудового розслідування встановлено, що 23.08.2016 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано особою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та знято з реєстрації, за вказаною адресою.

18.04.2017 року, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 року, вирішено вселити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартиру АДРЕСА_2 , зобов`язати ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних документів вказаної квартири та виселити ОСОБА_6 з вказаної квартири.

Натомість, всупереч рішенню суду, 13.12.2018 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №29512747 яким закріплено право власності на об`єкт нерухомого майна розташованого за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 видане 19.08.2016 Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

На сьогодні, відповідно до відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу ННМ 220706 реєстровий №1111, виданий 21.12.2018.

На даний час виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно, оскільки воно є доказом злочину, набуте злочинним шляхом та щодо нього може бути застосована спеціальна конфіскація.

Крім того, накладення арешту на вищезазначене майно зумовлено запобіганням можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Просив у відповідності до ч.2 ст. 172 КПК України, розглянути це клопотання без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна (унеможливлення з боку володільця ним розпорядитись).

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити та розглядати без його участі.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без виклику власника майна, питання арешту якого порушується.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Виходячи з інформації, викладеної у клопотанні, вважаю, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_2 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь-які дії із зміни, переходу, відступлення права власності, а також внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь-яких даних, з метою забезпечення збереження його як доказу злочину, а також можливого застосування спеціальної конфіскації у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001074 від 16.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь-які дії із зміни, переходу, відступлення права власності, а також внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь-яких даних, крім арешту.
Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Направити ухвалу власнику майна.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1