Справа № 128/36/18
Провадження №11-кп/801/807/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження №0001292 від 11.11.2017 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19.04.2019, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Юрмала, Республіка Латвія, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Враховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання перебування під затриманням в період з 11.11.2017р. по 21.11.2017р.
Початок покарання вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання моменту затримання.
Вирішено цивільні позови потерпілого ОСОБА_11 та питання з речовими доказами.
Встановлено ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Судом визнано доведеним, що 11.11.2017 близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_8 знаходився у гаражному приміщенні, що розташоване в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де спільно з останнім та іншими особами розпивали спиртні напої.
В цей час, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник конфлікт з приводу, що останній насмітив у вказаному гаражному приміщенні. У зв`язку із виникненням зазначеної ситуації, ОСОБА_9 , розпочав виштовхувати ОСОБА_8 з гаражного приміщення. При цьому, коли ОСОБА_9 впритул наблизився до ОСОБА_8 , останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння взяв із столу у праву руку ніж, після чого умисно наніс ним один проникаючий удар ОСОБА_9 в поперекову ділянку зліва, внаслідок чого пошкодив потерпілому селезінку.
Згідно висновку судово-медичного експерта №1508 від 13.12.2017 у ОСОБА_9 мало місце тілесне ушкодження: колото-різана рана поперекової ділянки зліва, проникаюча до черевної порожнини, з ушкодженням селезінки.
11.11.2017 о 01:45 год. - 03:00 год. у МКЛ ШМД м. Вінниці була виконана операція з видаленням ушкодженої селезінки.
Дане тілесне ушкодження у ОСОБА_9 виникло від дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості, по давності утворення відповідає терміну, вказаному у постанові, про призначення експертизи - 11.11.2017, за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Характер і локалізація виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_9 допускають можливість утворення від однієї дії колюче -ріжучого предмету, до яких належить і «ніж», з прикладанням сили в поперекову ділянку тулуба зліва.
Прокурор до початку апеляційного розгляду подав клопотання про відмову від апеляційної скарги.
В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просить його змінити в частині кваліфікації та призначеного покарання та визнати ОСОБА_8 винним за ст.123 КК України.
Вказує, що в судовому засіданні не доведено, а у вироку суду не зазначено, з яких мотивів суд прийшов до переконання про визнання винуватим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_8 були викликані жорстоким поводженням з боку потерпілого та таким, що принижує честь і гідність особи.
Вважає, що судом безпідставно не узято до уваги визнання вини обвинуваченим та його щире каяття.
- обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині призначеного покарання, просить вирок суду у цій частині змінити та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, призначивши іспитовий строк.
Вказує, що судом належно не враховані обставини: визнання вини , відсутність судимостей та вчинення злочину у приниженому стані. Також зазначає, що судом не враховано, що він з багатодітної родини.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, підтверджуються сукупністю зібраних та перевірених судом першої інстанції доказів.
Визначаючись щодо кваліфікації кримінального правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що об`єктом злочину, передбаченого ст. 121 КК України є здоров`я потерпілої особи.
Об`єктивна сторона вказаного злочину - це діяння, наслідки у вигляді умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.
Адвокат ОСОБА_7 просить визначити кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 123 КК України. Об`єктом злочину передбаченого ст. 123 КК України є також здоров`я потерпілої особи, а об`єктивну сторону складає умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Таким чином, кваліфікація умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 123 КК України можлива лише за умов, що: 1) воно заподіяне у стані сильного душевного хвилювання; 2) такий стан виник раптово; 3) це сталося внаслідок жорстокого поводження, або таким, що принижує честь і гідність особи; 4) за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Тобто основною умовою для кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 123 КК України є також систематичність характеру жорстокого поводження, або приниження честі та гідності винної особи.
Однак, як встановлено з обставин досліджених судом першої інстанції в судовому засіданні, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знали один одного лише як сусіди, не знаходились один з одним у дружніх чи неприязних стосунках до події від 11.11.2017. Спілкувалися рідко, до події від 11.11.2017. ОСОБА_8 був у потерпілого лише один раз. Конфлікт виник між потерпілим та обвинуваченим з приводу засмічення ОСОБА_8 підлоги гаража, був не тривалим, і хоча і виник раптово, не мав попереднього підґрунтя неприязних стосунків, а отже не носив систематичного характеру.
Як підтверджено показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 під час сварки ударів обвинуваченому потерпілий не наносив, інших форм жорстокого поводження до обвинуваченого потерпілий не проявляв. З показів свідків, потерпілого вбачається, що ОСОБА_9 виштовхував долонями обвинуваченого з гаража, вимагаючи, щоб він покинув приміщення, що підтвердив власними показами і сам обвинувачений. При цьому, ударів ОСОБА_9 ОСОБА_8 не наносив, обидві сторони лаялися, і побоювань за своє життя, здоров`я, обвинувачений не висказував. Брама гаража була відкрита і ОСОБА_8 мав можливість покинути приміщення гаража самостійно, припинивши конфлікт, однак цього не зробив.
Факт того, що обвинувачений безперешкодно міг покинути гаражне приміщення підтвердили у власних показах в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_9 та не заперечив сам ОСОБА_8 .
З показів свідків, а також оглянутих у судовому засіданні в суді першої інстанції протоколів проведення слідчого експерименту від 12.12.2017 за участю свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_9 , з демонстрацією відеозапису слідчої дії, вбачається, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим був недовготривалим. Під час сварки ОСОБА_8 перебував біля брами, мав безперешкодну можливість покинути гаражне приміщення, чого вимагав від нього ОСОБА_14 , однак цього не зробив, і наближившись до потерпілого, спричинив йому тілесне ушкодження вдаривши ножем, після чого вибіг з гаражного приміщення.
Таким чином, суд з аналізу всіх досліджених доказів у кримінальному провадженні підтвердилась об`єктивна сторона злочину за ч. 1 ст. 121 КК України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 , що характеризується умисним діянням обвинуваченого спричиненням умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу. Також є встановленим причинний зв`язком між вказаними протиправними діяннями обвинуваченого та наслідками, що настали від них, з урахуванням місця, часу, способу, мотиву, обстановки спричинення тілесних ушкоджень.
Суб`єктивна сторона злочину відображає процеси, які відбуваються у свідомості особи в зв`язку з вчиненням нею злочину і свідчать про спрямування її волі та про її ставлення до суспільно небезпечного діяння та його наслідків.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України відповідає встановленим у кримінальному провадженні обставинам.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 умисно вчинив інкримінований злочин саме за ст. 121 ч. 1 КК України, а не внаслідок сильного душевного хвилювання, що виникло в зв`язку з жорстоким поводження, або таким, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого.
При цьому, інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Обвинувачений ОСОБА_8 мав чітке уявлення щодо соціальної шкідливості своїх дій та усвідомлював наслідки, які від них настануть.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину за ст. 121 ч. 1 КК України не спростовує висновок суду про вчинення ним злочину саме за ст.121 ч. 1 КК України, а є, виключно, методом захисту, реалізація якого спрямована на уникнення відповідальності за вчинене ним протиправне діяння.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, та думку потерпілого щодо покарання обвинуваченого, який наполягав на суворій мірі покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 у відповідності до ст. 66 КК України суд визнав відшкодування матеріальної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 у відповідності до ст. 67 КК України є скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Так, ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння вчинено злочин проти життя і здоров`я людини, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Під час судового провадження, захисник обвинуваченого заперечував факт перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, однак зазначена обставина була встановлена під час допиту потерпілого, обвинуваченого та свідків.
В ході судового розгляду обвинувачений не заперечував, що конфлікт з потерпілим виник в ході вживання ними спиртних напоїв.
Покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, є правильним, і підстав для зміни вироку суду у цій частині не вбачається.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що твердження обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, повністю спростовується матеріалами справи, а тому часткове визнання своєї вини та розкаяння обвинуваченого визнав не щирими, та є виключно методом захисту.
Отже, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про щире каяття обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставним.
З урахуванням того, що обвинуваченому призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 ст. 75 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 не навів жодних доводів щодо можливості звільнення його від кримінальної відповідальності з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що покарання у виді 5 років позбавлення волі є таким, що відповідає вчиненому та особі обвинуваченого. При цьому враховує позицію потерпілого, який повідомив в апеляційній інстанції про відшкодування шкоди, проте не просив пом`якшити покарання обвинуваченому.
Виходячи з наведеного, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, оскільки доводи, що в них викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 .
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19.04.2019 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом Суддя