Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 535/391/18
провадження № 51-3428км19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000284, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Котельва Полтавської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування покарання.Цивільний позов прокурора задоволено повністю, потерпілого ОСОБА_7 частково, а також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2019 року вирок суду першої інстанції змінено, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 скасовано і призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та викладених у вироку, ОСОБА_6 17 липня 2016 року близько 11 години 50 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Охтирка, вул. Полтавський Шлях, 312 сел. Котельва Полтавської області, поблизу кафе-бару «Калина», у порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину в невстановленому місці зліва на право по ходу руху автомобіля. У результаті цього потерпілий ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій вважає незаконними та необґрунтованими через допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вказує щодо покладення в основу обвинувачення недопустимих доказів, а саме даних отриманих на основі відеозапису дорожньо-транспортної пригоди із СД-диску та відповідного висновку судово-автотехнічної експертизи. Крім цього, зазначає на порушення вимог ст. 290 КПК України, оскільки стороні захисту не були відкриті усі матеріали досудового розслідування після його закінчення, зокрема СД-диск з відеозаписом ДТП.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необгрунтованою та просила судові рішення залишити без зміни.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подали заяви про проведення касаційного розгляду без їх участі.
В заяві потерпілий ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні касаційної скарги, судовий розгляд здійснити без його участі та представника ОСОБА_9 .
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія судів дійшла до наступних висновків.
Приписами ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду у суді першої інстанції. Також, судом оцінено сукупність таких доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із дотриманням вимог ст. 94 КПК України, зокрема, на підставі показань потерпілого, свідка, письмових матеріалів провадження, а саме даних, що містяться у висновках експертиз.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , хоча і заперечив доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, однак наданими показаннями фактично підтвердив обставини щодо ДТП, вказавши, що 17 липня 2016 року, близько 12 години, керуючи автомобілем ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Полтавський шлях, на своїй смузі руху здійснив наїзд на пішохода, який у невстановленому місці здійснював перехід через дорогу.
Доведеність винуватості ОСОБА_6 підтверджується також показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який під час судового розгляду пояснив, що дійсно 17 липня 2016 року, близько 12 години, переходив дорогу поряд з кафе «Калина», і бачив як по правій стороні рухався автомобіль, водій якого також його бачив, тому й вирішив перейти проїзну частину. Але сталося зіткнення в результаті чого він втратив свідомість, і прийшов до тями дорогою в лікарню. Зазначене потерпілим повною мірою відповідає і поясненням свідка ОСОБА_10 , даними в ході судового розгляду, який будучи очевидцем надав показання щодо події за аналогічних обставин.
Вказані показання узгоджуються з дослідженими та оголошеними в ході судового розгляду доказами, а саме: витягом з ЄРДР за № 0000284 від 17 липня 2016 року; протоколом огляду місця ДТП від 17 липня 2016 року, схемою та фото-таблицями до нього; протоколом огляду транспортного засобу; висновком № 34 від 17 липня 2016 року; висновком судово-медичної експертизи № 1479 від 10 жовтня 2016 року; протоколом огляду предмету від 18 липня 2016 року; постановою про визнання та приєднання в якості документа від 08 серпня 2016 року СД-диску з відеозаписом ДТП від 17 липня 2016 року; протоколами огляду відеозапису від 08 серпня та від 22 листопада 2016 року; протоколами слідчих експериментів та схемою до них від 22 листопада 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7 та від 02 березня 2017 року за участю водія ОСОБА_6 .
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку щодо аргументованості і обґрунтованості саме висновку комісійної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 6727/6728 від 20 грудня 2017 року, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, оскільки вказана експертиза проведена на основі об`єктивного відеозапису, який є відображенням дійсних обставин ДТП. Водночас висновки експертизи, отримані на основі показань учасників ДТП, носять суб`єктивний характер, відповідно до особистого сприйняття ними обставин ДТП.
Так, згідно з висновком комісійної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 6727/6728 від 20 грудня 2017 року, в дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2121 ОСОБА_6 , з моменту виникнення небезпеки для подальшого руху, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 , та його дії щодо невиконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП (т. 1, а. п. 222-230).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, згідно з протоколом огляду предмета від 18 липня 2016 року, слідчим було вилучено два відеофайла в приміщенні службового кабінету АФ «Маяк» та здійснено запис на СД-диск у присутності понятих. В подальшому, 08 серпня 2016 року вказаний матеріал було переглянуто з метою установлення вихідних даних ДТП та постановою слідчого даний СД-диск визнано документом з подальшим збереженням при матеріалах кримінального провадження (т. 1, а. п. 197-198). Крім того, даний відеозапис досліджений місцевим судом у встановленому законом порядку, шляхом відтворення в судовому засіданні, що вказує на безпідставність доводів касаційної скарги щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при його отриманні і неможливості використання як доказу у кримінальному провадженні.
У цій справі суд апеляційної інстанції діяв у межах наданих йому процесуальним законом повноважень, апеляційний розгляд здійснив відповідно до положень кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпну відповідь щодо доводів апеляційної скарги захисника, які є аналогічними наведеним у касаційній скарзі.
Не погоджується Суд і з доводами касаційної скарги засудженого про те, що стороні захисту не було відкрито повною мірою усіх матеріалів кримінального провадження, оскільки, як убачається з протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 12 квітня 2018 року, засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 ознайомилися з усіма письмовими матеріалами кримінального провадження, з вказівкою щодо відсутності зауважень, про що власноручно розписалися (т. 2, а. п. 12-13).
Зважаючи на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у кримінальному провадженні не виявлено, тому підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3