Справа № 472/753/18
Провадження №1-кп/472/20/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретарів
судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №2 в смт. Веселинове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000563 від 16.11.2017 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина, зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не працював, раніше судимого: 1) 20.03.2018 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до 5 - ти років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки; 2) 27.06.2018 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачений - ОСОБА_5 ,
захисник - ОСОБА_8 ,
потерпілі - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що наприкінці жовтня 2017 року (точна дата судом не встановлена) ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно та цілеспрямовано з метою власної наживи, через хвіртку пройшов до двору домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відчинення дверей проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав твердопаливний металевий котел для опалювання вартістю 1815,00 гривень. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1815,00 гривень.
Крім цього, наприкінці жовтня 2017 року (точна дата судом не встановлена) ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно та цілеспрямовано з метою власної наживи, шляхом відчинення дверей проник до господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав - чотири мішки з вугіллям вагою 200 кілограмів вартістю 1380,00 гривень. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 1380,00 гривень.
Крім цього, наприкінці жовтня 2017 року (точна дата судом не встановлена) ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно та цілеспрямовано з метою власної наживи, через хвіртку пройшов до двору домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відчинення дверей проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав металеву батарею для опалювання вагою 42 кілограми вартістю 210,00 гривень. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 210,00 гривень.
Крім цього, 24 вересня 2017 року в денний час (точний час судом не встановлено) ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно та цілеспрямовано з метою власної наживи, знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав: грошові кошти в сумі 100 доларів США, що в еквіваленті складає 2590 гривень, золоті вироби 585 проби на загальну суму 10 905 гривень 20 копійок, а саме: дві золоті сережки вагою 1 грам вартістю 1096,00 гривень; золотий ланцюжок вагою 2,39 грам вартістю 2619 грн. 44 коп.; золотий хрестик вагою 0,5 грам вартістю 548,00 гривень; золотий ланцюжок вагою 3,37 грам вартістю 3693 грн. 52 коп.; золоту підвіску (кулон) вагою 2,69 грам вартістю 2948 грн. 24. коп. Після чого ОСОБА_5 з місця злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 13495 гривень 20 копійок.
Крім цього, 09 травня 2018 року приблизно о 12:00 годині ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно та цілеспрямовано з метою власної наживи, через хвіртку пройшов до двору домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав металобрухт загальною вагою 170 кілограмів вартістю 1020,00 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, крім епізоду за фактом викрадення 02.05.2018 року майна з будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України, не визнав повністю. Суду показав, що в жовтні 2017 року із домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області, таємно викрав металевий котел опалення, який в подальшому продав ОСОБА_15 . Влітку 2017 року в другій половині доби продав ОСОБА_14 4 мішка вугілля, а потім через декілька днів викрав у неї з приміщення сараю, за адресою: вул. Привокзальна смт. Токарівка, чотири мішки вугілля. В жовтні 2017 року із домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області, викрав батарею у вигляді двох металевих труб, які здав на металобрухт в с. Бондарівка ОСОБА_16 . Крім того, з двору домоволодіння ОСОБА_13 в жовтні 2017 року викрав металеву трубу довжиною приблизно 5 метрів, яку також здав ОСОБА_16 на металобрухт. У вересні 2017 року, перебуваючи в будинку ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , в момент, коли ОСОБА_10 вийшла з будинку у двір, викрав ланцюжок з кулоном червоного кольору, 2 сережки, каблучку, ланцюжок, золотий хрестик та 100 доларів. Потім попросив ОСОБА_17 поїхати з ним до м. Вознесенськ та здати викрадене майно в ломбард, що вони і зробили, і виручили приблизно 10 000 гривень. Що стосується епізоду крадіжки майна з Будинку Молитви за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений суду пояснив, що ніякого відношення до цієї крадіжки не має. По епізоду інкримінованого йому шахрайства заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , показав, що приблизно в 2014-2015 роках він, перебуваючи в Москві, Російська Федерація, купив в подарунок своїй дружині золоті сережки. Влітку 2017 року він посварився з дружиною та їй не сподобались дані золоті сережки, тому він, перебуваючи в смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області, пішов до ОСОБА_12 та попросив дати в борг грошей. ОСОБА_12 дав біля 1000 гривень в борг, а він залишив йому ці золоті сережки в заставу. Потім прийшов час віддавати гроші, але в нього їх не було, і він, прийшовши до ОСОБА_12 , запропонував йому повернути ці золоті сережки, оскільки він має намір продати їх його сестрі - ОСОБА_11 , а отримані гроші від продажу сережок віддати йому в рахунок погашення боргу. Після цього він продав ці золоті сережки ОСОБА_11 , вважаючи їх дійсно золотими, оскільки підстав вважати інакше, в нього було. Але гроші ОСОБА_12 так і не віддав. Про те, що сережки виявились підробкою, він дізнався від ОСОБА_11 , коли остання повідомила йому, що їздила в ломбрад і їй сказали, що сережки несправжні.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 по епізодам крадіжки майна в потерпілої ОСОБА_13 , його вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- Показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що приблизно в 2018 році ОСОБА_5 привіз йому декілька шпал з трамвайних колій, декілька арматур, і він купив їх в нього за 700,00 гривень.
- Показаннями свідка ОСОБА_15 , який суду показав, що приблизно у вересні 2017 року він купив у ОСОБА_5 саморобний котел опалювання, який останній привіз до нього додому на мотоциклі з ОСОБА_18
- Показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що допомагав ОСОБА_5 перевозити металобрухт, один чи два рази. Перевозили металобрухт в мішках, що саме в них було, він не дивився. Відвозили металобрухт на пункт прийому металобрухту.
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15.11.2017 року, відповідно до якого працівником поліції прийнята усна заява від ОСОБА_20 про те, що в період з 15.10.2017 року по 15.11.2017 року невідомі особи шляхом вільного доступу вчинили крадіжку твердопаливного котла з його домоволодіння.
- Витягом з реєстрації рапорту слідчого Веселинівського ВП ОСОБА_21 від 18.06.2018 року №1542, відповідно до якого ОСОБА_21 під час розслідування кримінального провадження встановлено, що в квітні 2017 року ОСОБА_5 , знаходячись в АДРЕСА_4 , шляхом злому замку викрав з нежитлового будинку металеву батарею, яка належить ОСОБА_20
- Витягом з реєстрації рапорту слідчого Веселинівського ВП від 31.05.2018 року №1379, відповідно до якого слідчим під час розслідування кримінального провадження встановлено, що 09.05.2018 року ОСОБА_5 шляхом вільного доступу з території домоволодіння ОСОБА_20 вчинив крадіжку брухту чорного металу.
- Заявою ОСОБА_20 від 15.05.2018 року, якою він надав свою добровільну згоду працівникам поліції провести огляд його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
- Протоколом огляду місця події від 15.05.2018 року та доданими до нього фототаблицями, відповідно до якого старший слідчий Веселинівського ВП ОСОБА_22 провів огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яким встановив: місцем огляду являється домоволодіння ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_4 . Зі східної сторони домоволодіння огорожено шифером і сіткою. Також, зі східної сторони домоволодіння розташовані металеві двохстворчаті ворота та одностворчата металева хвіртка, яка на момент огляду прикрита. На захід від паркану і воріт з хвірткою на відстані 2 метри розташована одноповерхова будівля. Вхід в будівлю розташований з південної сторони і закривається одностворчатими дверима, які на момент огляду закриті. Із західної сторони домоволодіння росте виноград. Зі слів власника біля винограду знаходилася металева арка, яка складалася із металевих труб різного діаметру, та металевих прутів. На момент огляду арка відсутня.
- Розпискою ОСОБА_15 від 31.05.2018 року, відповідно до якої він бажає долучити як речовий доказ котел опалення, який він придбав у ОСОБА_5 , та який залишає в себе на зберіганні до вирішення питання по суті. Додається фототаблиця.
- Постановою про визнання речовим доказом від 31.05.2018 року, відповідно до якої твердопаливний металевий котел, який було видано свідком ОСОБА_15 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000563 та залишено останньому на зберігання до рішення суду.
- Товарознавчою експертизою від 31.05.2018 року, відповідно до якої ринкова вартість твердопаливного котла становить 1815,00 гривень.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 по епізоду крадіжки майна в потерпілої ОСОБА_14 , його вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16.05.2018 року, відповідно до якого працівником Веселинівського ВП прийнята усна заява від ОСОБА_14 , яка повідомила, що в жовтні 2017 року у ранковий час з сараю за адресою: АДРЕСА_5 викрадено у неї чотири мішки вугілля вагою близько 250 кілограмів.
- Заявою ОСОБА_14 від 16.05.2018 року, відповідно до якої вона як власник сараю, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , дає згоду працівникам поліції на проведення огляду вказаного приміщення та прилеглої території.
- Протоколом огляду місця події від 16.05.2018 року та фототаблицями, доданими до нього, відповідно до якого старший слідчий Веселинівського ВП ОСОБА_22 провів огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яким встановив: місцем огляду являється сарай, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Сарай представляє собою одноповерхову кам`яну будівлю, накриту шифером. Вхід в сарай розташований із західної сторони і закривається двохстворчатими дерев`яними дверима, які зачиняються на навісний замок. Зі слів господарки ОСОБА_14 з приміщення сараю було викрадено чотири мішки з вугіллям. Територія біля сараю не огороджена, прохід до сараю вільний.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 по епізоду крадіжки майна в потерпілої ОСОБА_10 , його вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду показала, що 24 вересня 2017 року до неї додому прийшов ОСОБА_5 . Вони сиділи в її будинку та пили чай. Вона попросила його зарізати півня, і поки вона була на подвір`ї і шукала півня, ОСОБА_5 перебував в будинку один. В жовтні - на початку листопада 2017 року вона виявила крадіжку 2 золотих ланцюжків, золотого хрестика, золотого кулона, сережок з цирконієм та 100 доларів. Заяву в поліцію вона не писала. Через деякий час її викликали працівники поліції і запитали її, чи зникали в неї дані золоті вироби та 100 доларів, вона повідомила, що їх викрали. Працівники поліції повідомили їй, що ОСОБА_5 зізнався, що саме він викрав в неї дане майно.
- Показаннями свідка ОСОБА_23 , яка суду показала, що влітку 2017 року ОСОБА_5 приносив до неї на роботу в торгову лавку в смт. Веселинове золоті вироби і пропонував їй купити їх. Вона не придбала їх, оскільки запідозрила, що дані вироби можуть бути крадені.
- Показаннями свідка ОСОБА_24 , який суду показав, що в 2017 році відвозив на таксі ОСОБА_5 і ще одного чоловіка з смт. Веселинове до м. Вознесенськ і назад.
- Показаннями свідка ОСОБА_25 , яка суду показала, що вона працювала в ломбарді "Благо" в м. Вознесенськ, і їй відомо з даних обліково-реєструючої системи ломбарду про те, що ОСОБА_26 в 2017 році отримував фінансовий кредит під заставу ювелірних виробів.
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.06.2018 року, відповідно до якого працівником Веселинівського ВП прийнята усна заява від ОСОБА_10 , яка повідомила, що невстановлені особи у вересні 2017 року викрали з її домоволодіння золоті прикраси: три золотих ланцюжки та кулон з камнем граната, хрестик, каблучку та гроші - 100 доларів США.
- Даними листа генерального директора ПТ "Донкредит" ОСОБА_27 від 19.06.2018 року №3893, відповідно до якого останній повідомляє, що ОСОБА_28 в період з 20.09.2017 року по 30.09.2017 року отримував фінансові кредити під заставу ювелірних виробів.
- Витягом з обліково-реєструючої системи ломбарду ПТ "Донкредит", відповідно до якого ОСОБА_28 24.09.2017 року вніс під заставу 2 ланцюги, пару сережок, хрест, підвіску (кулон) як брухт дорогоцінних металів.
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, доведена, і суд вважає можливим дії обвинуваченого кваліфікувати: за ч. 2 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникнення до житла та сховища, оскільки наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_5 з будинку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить потерпілій ОСОБА_13 , таємно викрав твердопаливний металевий котел для опалювання вартістю 1815,00 гривень; наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_5 з господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав чотири мішки з вугіллям вагою 200 кілограмів вартістю 1380,00 гривень; наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_5 з будинку за адресою: АДРЕСА_4 таємно викрав металеву батарею для опалювання вагою 42 кілограми вартістю 210,00 гривень; 24 вересня 2017 року в денний час ОСОБА_5 , знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав: грошові кошти в сумі 100 доларів США, що в еквіваленті складає 2590 гривень, та золоті вироби 585 проби на суму 10 905 гривень 20 копійок, на загальну суму 13495 гривень 20 копійок; 09 травня 2018 року приблизно о 12:00 годині ОСОБА_5 через хвіртку пройшов до двору домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав металобрухт загальною вагою 170 кілограмів вартістю 1020,00 гривень.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, то тут суд дійшов наступного висновку.
Стороною обвинувачення ОСОБА_5 також обвинувачується за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, в тому, що ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Москва, Росія, придбав дві сережки з металу жовтого кольору (біжутерія) та достовірно знаючи, що дві сережки виготовлені не з золота почав зберігати їх при собі. Так, влітку 2017 року (точна дата та час судом не встановлено) ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно та цілеспрямовано, вирішив заволодіти грошовими коштами ОСОБА_12 , а саме, продавши останньому дві сережки з металу жовтого кольору, видавши, що вони виготовлені з золота, хоча достовірно знав, що дві сережки з металу жовтого кольору є не золотими. Після чого ОСОБА_5 , маючи умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 (оскільки вони проживають в одному селищі та є знайомими) прийшов до домоволодіння останнього за адресою: АДРЕСА_4 . Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_12 неправдиві відомості про те, що сережки з металу жовтого кольору, які він йому продає, є золотими. Хоча сам достовірно знав, що сережки є не золотими, в результаті чого заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 1000 гривень. Крім цього, ОСОБА_5 восени 2017 року (точна дата судом не встановлена), діючи повторно, умисно та цілеспрямовано вирішив заволодіти грошовими коштами ОСОБА_11 , а саме, продавши останній дві сережки з металу жовтого кольору, видавши, що вони виготовлені з золота, хоча достовірно знав, що ці сережки не є золотими. Після чого ОСОБА_5 , маючи умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 (оскільки вони проживають в одному селищі та є знайомими) прийшов до домоволодіння останньої за адресою: АДРЕСА_6 . Знаходячись за вказаною адресою, повідомив ОСОБА_11 неправдиві відомості про те, що сережки з металу жовтого кольору, які він їй продає, є золотими. Хоча сам достовірно знав, що сережки є не золотими, в результаті чого заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 1300 гривень, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Стороною обвинувачення суду не надано жодних доказів, які б підтвердили наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 суб`єктивної сторони даного злочину - прямого умислу та корисливої мети.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, за змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З цього приводу також неодноразово висловлював правову позицію і Європейський суд з прав людини.
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному: "Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим". (Barberа, Messeguе and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
За вимогами ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Також, відповідно до роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суду належить оцінити всі зібрані у справі докази, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних та інших джерелах, з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 190 КК України сторона обвинувачення надала суду наступні докази: 1) реєстрацію повідомлення, що надійшло по телефону від 18.06.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_5 шляхом довіри під видом золотих виробів продав їй біжутерію, а саме - сережки; 2) протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.06.2018 року, відповідно до якого працівник Веселинівського ВП прийняв усну заяву від ОСОБА_11 , яка повідомила, що восени 2017 року ОСОБА_5 шляхом обману під видом золотих виробів - сережок, продав їй біжутерію; 3) заяву ОСОБА_11 від 19.06.2018 року, в якій остання просить долучити до матеріалів кримінального провадження частину металевих виробів від жіночих сережок жовтого кольору, які їй продав ОСОБА_5 під видом золотих виробів (до заяви додано фото); 4) постанову про визнання речовим доказом від 27.06.2018 року, відповідно до якої сережку з металу жовтого кольору, яку було видано потерпілою ОСОБА_11 працівникам поліції, визнано речовим доказом та залишено на зберіганні у Веселинівському ВП; 5) протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.06.2018 року, відповідно до якого працівник Веселинівського ВП прийняв усну заяву від ОСОБА_12 , який повідомив, що влітку 2017 року ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами в сумі 1000 гривень.
Однак, надані суду стороною обвинувачення вищевказані докази жодним чином не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а лише підтверджують, що ОСОБА_5 продав сережки потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Крім того, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що останній дізнався про те, що сережки, які він передав в заставу потерпілому ОСОБА_12 , а потім продав його сестрі ОСОБА_11 , не є золотими, лише тоді, коли йому про це по телефону повідомила потерпіла ОСОБА_11 .
Також, суд звертає увагу на те, що жодного доказу, який би підтверджував, що сережки з металу жовтого кольору, які обвинувачений ОСОБА_5 лишав під заставу потерпілому ОСОБА_12 , та які пізніше продав потерпілій ОСОБА_11 , не є золотими, стороною обвинувачення до суду не надано.
Також, суд встановив, що показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у судовому засіданні, надані кожним із них окремо, так і в своїй сукупності, не доводять того, що ОСОБА_5 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно. Потерпілі лише підтвердили факт передачі влітку 2017 року сережок в заставу, а восени 2017 року факт купівлі сережок потерпілою ОСОБА_11 та повідомлення їм обвинуваченим про те, що сержки є золотими, і що потерпіла ОСОБА_11 відвозила дані сережки в ломбард в м. Вознесенськ, де їй повідомили, що дані сережки не є золотими. Проте, будь-якого документального підтвердження того, що сережки не є золотими до суду ні потерпілими, ні стороною обвинувачення, не надано. А покладатися на пояснення потерпілих в з`ясуванні питання, з якого матеріалу виготовлені сережки: з дорогоцінного чи ні, в даному питанні суд не може, оскільки для того, щоб встановити, чи є сережки золоті, чи ні, необхідні спеціальні знання, а потерпілі не являються фахівцями чи експертами в даній галузі, а сторона обвинувачення не надала суду висновку експерта щодо визначення матеріалу, з якого виготовлено сережки. Крім того, видача потерпілою частини сережки була оформлена заявою потерпілої від 19.06.2018 року та двома фотознімками, після чого слідчим не було проведено огляд даної сережки, не встановлено її ідентифікуючі ознаки. В судовому засіданні обвинувачений вказав, що сережка (її частина), яка зображена на фототаблицях, не є тією сережкою (частиною), яку він передав в заставу потерпілому ОСОБА_12 , а потім продав потерпілій ОСОБА_11 .
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, яка проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала, в їх сукупності, дійшов висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: суб`єктивної сторони даного злочину - прямого умислу та корисливої мети, оскільки ні обвинувачений, ні потерпілі не повідомили будь-яких фактичних даних щодо обізнаності обвинуваченого ОСОБА_5 в момент продажу в тому, що сережки з жовтого металу, які він передав в заставу потерпілому ОСОБА_12 , а потім продав потерпілій ОСОБА_11 , не є золотими, вказаних фактичних даних не містять в собі і досліджені в ході судового розгляду матеріали кримінального провадження.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Стаття 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Суд зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, проте сторона обвинувачення не надала суду достатніх, вагомих та допустимих доказів, які б у своїй сукупності доводили наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, суб`єктивної сторони даного злочину - прямого умислу, корисливих мотиву та мети на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення, суд, зробивши детальний аналіз усіх досліджених доказів та давши належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку, встановив, що жоден із цих доказів не доводить поза розумним сумнівом, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 наявний склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, суб`єктивна сторона злочину - прямий умисл та корисливі мотив і мета.
З урахуванням викладеного, інкриміноване ОСОБА_5 діяння (заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно) не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, оскільки відсутня суб`єктивна сторона вищевказаного злочину ? прямий умисл та корисливі мотив і мета.
За таких обставин суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, в зв`язку з чим він підлягає виправданню по даній статті на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Крім цього, стороною обвинувачення ОСОБА_5 також обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду викрадення майна з Будинку Молитви за адресою: АДРЕСА_7 , а саме, в тому, що він в ніч з 02.05.2018 року приблизно об 11:00 годині, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно та цілеспрямовано, з метою власної наживи, через хвіртку пройшов до двору домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відчинення вікна проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав акустичний підсилювач марки "BIG" та чотири мікрофони до нього вартістю 800,00 гривень, електричний конвектор вартістю 1000,00 гривень, пилосос марки "Samsung" вартістю 400,00 гривень.
Суд вважає, що стороною обвинувачення суду не надано жодних доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_5 вчинив вищевказане кримінальне правопорушення.
Допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_29 підтвердили факт крадіжки майна з Будинку Молитви 02.05.2018 року, однак вказали, що викрадене майно належить релігійній громаді Об`єднаної церкви християн віри Євангельської, і ОСОБА_9 не є власником цього майна. А також повідомили, що викрадене майно було придбано на гроші прихожан церкви і не було поставлено на облік.
Також, суд встановив, що показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_29 у судовому засіданні, як кожного окремо, так і в своїй сукупності не доводять того, що ОСОБА_5 вчинив викрадення майна за адресою: АДРЕСА_1 . Потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_29 лише підтвердили в судовому засіданні факт крадіжки за вказаною адресою, однак, хто саме вчинив дану крадіжку їм не відомо. Обвинувачений ОСОБА_5 вину по даному епізоду не визнав повністю. Будь-яких письмових доказів, на підтвердження того, що дану крадіжку вчинив саме ОСОБА_5 , стороною обвинувачення суду не надано.
За таких обставин, суд, враховуючи, що доведення вини обвинуваченого покладається на сторону обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено під час судового розгляду, що дана крадіжка вчинена обвинуваченим ОСОБА_5 , а тому його необхідно виправдати за даним епізодом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, тобто за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.
Також, слід зазначити, що прокурор ОСОБА_6 під час судових дебатів просив закрити провадження відносно ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за ч. 3 ст. 185 КК України (по епізоду крадіжки чужого майна за адресою: АДРЕСА_1 ) та за ч. 2 ст. 190 КК України (по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 шляхом зловживання довірою (шахрайство)).
Проте, суд не може закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті.
Тобто, закриття продваження судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України під час судового провадження не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Однак, прокурор не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення, а просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, що не передбачено під час судового провадження.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.190 КК України та по епізоду крадіжки 02.05.2018 року чужого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст. 12 КК України вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 злочини відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, та які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, має на утриманні малолітнього сина, 2015 року народження.
На підставі наведеного, суд з урахуванням ступеня та характеру суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
Відповідно до вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2018 року ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст.185 КК України та на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців. У даному провадженні ОСОБА_30 вчинив злочини до ухвалення поперднього вироку. В такому випадку остаточне покарання повинно бути призначено обвинуваченому відповідно до приписів ч.4 ст.70 КК України.
Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а саме: сережку з металу жовтого кольору, яка знаходиться на зберіганні у Веселинівському ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, слід повернути потерпілій ОСОБА_11 за належністю, як власнику майна; твердопаливний металевий котел, який знаходиться на зберіганні у свідка ОСОБА_15 , повернути потерпілій ОСОБА_13 за належністю, як власнику майна.
Також судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні процесуальних витрат не має, запобіжний захід не обирався, цивільні позови потерпілими не заявлялися.
Суд вважає, що до набрання вироком законної сили підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не має, так як обвинувачений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.06.2018 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та виправдати його за ч.2 ст.190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з відсутністю в його діянні складу зазначеного злочину.
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (по епізоду крадіжки чужого майна за адресою: АДРЕСА_1 ), та виправдати його по даному епізоду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, тобто за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки
- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.06.2018 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 07 листопада 2019 року.

Відповідно до положень ч.4 ст.70, ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання відбуту частину покарання, призначеного за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27.06.2018 року, за період з 11 травня 2018 року по 07 листопада 2019 року.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- сережку з металу жовтого кольору, яка знаходиться на зберіганні у Веселинівському ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області, повернути потерпілій ОСОБА_11 за належністю, як власнику майна;
- твердопаливний металевий котел, який знаходиться на зберіганні у свідка ОСОБА_15 , повернути потерпілій ОСОБА_13 за належністю, як власнику майна.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, - не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1