Справа № 357/4659/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0000054 від 04 травня 2018 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, проходить військову службу у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , «старшина» зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
захисник- ОСОБА_5 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII;

- від 06 травня 2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06 травня 2014 року № 1240-VII ;

- від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII;

- від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) № 85 від 28 березня 2016 року (по стройовій частині) старшину ОСОБА_3 , з яким 12 грудня 2014 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на особливий період, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого навідника 2 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_3 .

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) № 318 від 28 жовтня 2016 року (по стройовій частині) старшину ОСОБА_3 призначено на посаду кулеметника 3 механізованої роги 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби старшина ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисципдінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Згідно із затвердженим командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) розпорядком дня, ОСОБА_6 повинен був прибувати на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 о 08 годині 00 хвилин кожного робочого дня з понеділка по п`ятницю.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували проходження ним служби, старшина ОСОБА_3 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників 29 червня 2017 року в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), яка дислокувалася в АДРЕСА_4 , та по 25 квітня 2019 року включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

26 квітня 2019 року старшина ОСОБА_6 добровільно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_1 ) у АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби.

Дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати, за ч.4 ст.407 КК України, як у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч.2 ст.407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби).

20 листопада 2019 року під час судового розгляду відповідно до вимог ст.471 КПК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією ч.4 ст.407 КК України як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в ч.2 ст.407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Сторонами узгоджено, що у разі затвердження угоди, обвинуваченому ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст.52, 53 КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, та при цьому обвинувачений ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Суд погоджується з наведеними в угоді обставинами, які визначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючі покарання обставини та визнає відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд також визнає як пом`якшуючі покарання обставини наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_3 малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те що обвинувачений ОСОБА_3 приймав участь в антитериростичній операції на Сході України.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд, враховуючи усі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, позитивно характеризується, раніше не судимий, його відношення до вчиненого, вважає за можливе застосувати положення ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, а саме штрафу.

Процесуальні витрати на проведення експертиз відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 26, 314, 368-371, 373, 374, 376, 394, 395, 472-475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 20 листопада 2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.407 ККУкраїни із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений, із застереженнями, передбаченими ч.4 ст.394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1