провадження 1-кп/243/995/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 .

За участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_5

особи, яка вчинила

суспільно небезпечне діяння ОСОБА_6

законного представника особи,

яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_7

законного представника особи,

яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов`янська клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, що внесене до ЄРДР за № 0001753 від 24.08.2019 року, стосовно неповнолітньої

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайськ Луганської області, громадянки України, з середньою освітою, раніше судимою:

-28.12.2018 року Слов`янським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України, звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

такої, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, яке передбачене ч. 1 ст. 127 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

18.10.2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло клопотання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

20.08.2019 року приблизно о 19 год. 00 хв. неповнолітня ОСОБА_6 , перебувала у нежитловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де проводила своє дозвілля.

В цей же день, 20.08.2019 року приблизно о 19 годині 10 хвилин біля зазначеної будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , проходила раніше не знайома ОСОБА_6 потерпіла малолітня ОСОБА_4 , 2006 року народження, між якими почалась розмова, в ході якої між неповнолітньою ОСОБА_6 та потерпілою малолітньою ОСОБА_4 розпочався словесний конфлікт, під час якого у неповнолітньої ОСОБА_6 виник протиправний умисел, на катування, тобто умисне заподіяння фізичного та морального страждання шляхом нанесення насильницьких дій з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, з метою покарати її за дії, у скоєнні яких вона підозрюється, а також з метою залякування потерпілої.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на катування, порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст.3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катування, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, всупереч волі потерпілої малолітньої ОСОБА_4 , неповнолітня ОСОБА_6 заподіяла потерпілій малолітній ОСОБА_4 , фізичне та моральне страждання, шляхом нанесення насильницьких дій, які виразились в обзиванні неповнолітньою ОСОБА_6 останньої лайливими словами, з метою примусити потерпілу малолітню ОСОБА_4 вчинити дії, що суперечать її волі та з метою покарання останньої за те, що потерпіла малолітня ОСОБА_4 ніби то її образила за очі, нанесла два удари руками по обличчю останньої, а саме перший удар лівою рукою по правій щоці потерпілої малолітньої ОСОБА_4 , другий удар правою рукою в область лівої щоки та носу, після чого, потерпіла малолітня ОСОБА_4 , відчуваючи явне приниження та нелюдське ставлення з боку неповнолітньої ОСОБА_6 , просила припинити такі насильницькі дії, однак остання незважаючи на прохання потерпілої малолітньої ОСОБА_4 не реагувала, і продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, неповнолітня ОСОБА_6 примусила потерпілу малолітню ОСОБА_4 , стати перед нею на коліна та просити у неї вибачення, з обов`язковою умовою фіксації цих дій на відео, яке знімали інші особи, заподіяння фізичного страждання, нанесенням удару правою ногою в область грудної клітини потерпілої малолітньої ОСОБА_4 , що супроводжувалось лайками та образами в сторону потерпілої малолітньої ОСОБА_4 , від якого остання впала на землю.

Вчинення суспільно небезпечного діяння неповнолітньою ОСОБА_6 підтверджується протоколом огляду від 29.08.2019 року, відповідно до якого оглянуто диск Datex+R4.7GB, що знаходився в конверті з пояснювальним записом Відео ОСОБА_6 , на диску знаходяться 3 відеофайлу, на першому та другому відеофайлах відображається потерпіла, яка стає на коліна та просить вибачення у ОСОБА_6 , також видно як остання наносить удар ногою в обличчя ОСОБА_10 ; з огляду 3 файлу вбачається, що ОСОБА_6 висловлюється в адресу потерпілої ОСОБА_4 нецензурною лексикою, а також завдає удари долонями по щоках останньої.

Відповідно до висновку психолого-психіатричної експертизи №847 від 11.10.2019 року, що призначена та проведена на підставі ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайцонного суду від 11.09.2019 року, вбачається, що ОСОБА_6 виявляє соціалізований розлад поведінки. У неї відсутні ознаки розумової відсталості, не пов`язаної з психічним розладом. У ОСОБА_6 мають місце виражені індивідуально-психологічні характеристики, що пов`язані з основним діагнозом, що істотним чином впливають на її поведінку. ОСОБА_6 з урахуванням рівня психологічного розвитку, наявності згаданих індивідуально-психологічних характеристик, могла розуміти характер і значення своїх дій в досліджуваній ситуації, критично їх оцінювати і передбачати можливі наслідки.

У відповідність до висновку психолого-психіатричної експертизи №848 від 15.10.2019 року, що призначена та проведена на підставі ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайцонного суду від 11.09.2019 року, вбачається, що Бодунова є психічно здоровою. У ОСОБА_4 відсутні ознаки розумової відсталості, не пов`язаної з психічним розладом. Відсутні будь-які виражені індивідуально-психологічні риси, що суттєво впливають на її поведінку. ОСОБА_4 з урахуванням рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей, здатна правильно розуміти характер і значення вчинюваних щодо неї дій, в тому числі, і в досліджуваній ситуації. Враховуючи незрілість психіки ОСОБА_4 , публічне приниження та пов`язані з цим емоційні переживання, завданий їй фізичний біль, слід зробити висновок про те, що вона в досліджуваній ситуації переносила моральні страждання.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що неповнолітня ОСОБА_6 своїми умисними діями скоїла суспільно-небезпечне діяння що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, а саме катування, тобто умисне заподіяння фізичного та морального страждання шляхом нанесення насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, з метою покарати його за дії, у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування його, проте повідомлення про підозру їй не оголошувалося у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 на момент скоєння кримінального правопорушення не досягла віку кримінальної відповідальності, тобто не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_6 свою провину визнала у повному обсязі та показала суду, що дійсно скоїла суспільно-небезпечне діяння у час, місці та обставинах, викладених у описовій частині вироку, а саме 20.08.2019 року, приблизно о 19 годині, перебуваючи біля зруйнованого будинку за адресою АДРЕСА_2 , зупинила раніше знайому ОСОБА_4 , почала її принижати, лаяти, ображати, нанесла їй два удари долонями та удар ногою по обличчю, примусила її стати на коліна та просити вибачення. Крім того, нанесла їй удар ногою в грудну клітину, від якого остання впала, додала, що зазначене знімали на відео.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила застосувати до неповнолітньої ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру, у виді передачі під нагляд законного представника ОСОБА_7 .

Потерпіла неповнолітня ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 не заперечували проти застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечував проти застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.

Законний представник неповнолітньої ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечувала проти застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру. Додала, що здатна забезпечити позитивний вплив на останню, контролює її поведінку.

Законний представник неповнолітньої, представник служби у справах дітей Слов`янської міської ради ОСОБА_8 , у судовому засіданні не заперечувала проти застосування щодо неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши пояснення неповнолітньої ОСОБА_6 , яка на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досягла віку кримінальної відповідальності, її законних представників, захисника, потерпілу та її законного представника, враховуючи думку прокурора, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, ОСОБА_6 згідно ст. 22 КК України, не досягла віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

В свою чергу, стаття 105 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений частиною другою цієї статті, можуть бути застосовані до неповнолітнього.

У даному випадку суд, відповідно до п.3 ч.2 ст.105 КК України, застосовує до неповнолітньої такі примусові заходи виховного характеру, як передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють.

Відповідно до ч.1 ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, у зв`язку з тим, що неповнолітня ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, суд вважає, що до ОСОБА_6 на підставі ст.498 КПК України та ст. 97 КК України необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру, передбачені положеннями ч.2 ст.105 КК України.

При визначенні виду примусових заходів виховного характеру суд враховує ступінь тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, пом`якшуючі та обтяжуючи обставини, особу неповнолітнього, умови її життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітньої.

Так, неповнолітня ОСОБА_6 раніше судима, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 06.06.2018 року №341, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

При ухваленні рішення, крім наведених відомостей про особу неповнолітньої, суд також враховує її ставлення до вчиненого злочину, умови її життя та виховання. Остання виховується тіткою ОСОБА_7 , яка на обліку у лікаря психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне застосувати до неповнолітньої ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу що вчинила суспільно-небезпечне діяння, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_6 заходи виховного характеру в виді передачі неповнолітньої ОСОБА_6 під нагляд законного представника ОСОБА_7 , строком на 1 рік.

Судові витрати та речові докази за провадженням відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 97, 105 КК України, ст. ст. 497, 500-501 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про застосування до неповнолітньої ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру - задовольнити.

Застосувати до неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітньої ОСОБА_6 під нагляд законного представника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 1 (один) рік.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1