У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001587 та №0003064

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владикавказ Російської Федерації, без постійного місця проживання, раніше судимого:
1. - 19.07.2010 р. Київським районним судом м. Сімферополя за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, звільнився 18.02.2016 р. за відбуттям строку покарання,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2019 року продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 24 листопада 2019 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 відмовити. Змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, який не пов`язаний із позбавленням волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник зазначає, що висновки слідчого судді про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою є невірними. Слідчим суддею не оцінені у сукупності усі обставини згідно ст. 178 КПК України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 27.04.2016 р., що згідно ч.5 ст. 72 КК України в редакції № 838-VIII від 26.11.2015 р. станом на 30.09.2019 р. складає 6 років 8 місяців.

Вважає, що відсутні ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Ленінського районного суду м. Миколаєва 22 червня 2016 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001587 відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України. 31 січня 2017 року до суду також надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003064 відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України. Судом першої інстанції кримінальні провадження об`єднані в одне.

У ході розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на даний час не зменшилися ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися. При цьому, суд першої інстанції врахував відомості про особу ОСОБА_6 , ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів та обставини їх вчинення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотання про його участь в апеляційному розгляді не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у ході розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Хоча на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Висновки суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення; - є правильними. На даний час ці ризики не зменшилися.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення одного з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення грабежу, не працює, звільнився з місць позбавлення волі 18.02.2016 р., без постійного місця проживання, обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинів.

Враховуючи наявність зазначених ризиків, відомості про особу обвинуваченого, які у цілому є негативними, обставини кримінального провадження, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, та не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт.

Тривалість перебування кримінального провадження у суді першої інстанції не свідчить на необхідність пом`якшення запобіжного заходу.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3