Справа № 727/5916/19
Провадження № 1-кп/727/282/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря сдових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 19.02.2019 року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого в ПП ОСОБА_4 , одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

за участю учасників судового розгляду:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 і в його інтересах представника, адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 19.02.2019р., о 06.20 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи пасажирським автобусом, маршруту №26, марки «I-VAN», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по вул. Головній в м. Чернівці, яка освітлювалась вуличним освітленням, зі сторони пр. Незалежності, в напрямку вул. Комарова. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 160 вказаної вулиці та позначений дорожнім знаком 5.35.1 (2) «Пішохідний перехід», а також дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», водій ОСОБА_3 , проявивши злочинну недбалість, допустив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не вжив заходів щодо зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, хоча мав таку можливість, натомість продовжив рух в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , 1943 року народження, у відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 14.05.2019р., спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, який розвинувся як ускладнення відкритого зламу кісток основи та склепіння черепа з розвитком забою речовини головного мозку.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) та 18.1 встановлених "Правилами дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001р. та введених в дію з 01.01.2002р., які вимагають від водія:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні надав показання про те, що 19.02. 2109 року о 05 годині ранку він прийшов на роботу; працює водієм в ПП ОСОБА_4 водієм пасажирських перевезень; пройшов лікаря і біля 06 години вже керував транспортним засобом марки І-VAN номерний знак НОМЕР_1 ; виїхав маршрутом на трасу по вулиці Головній зі сторони проспекту Незалежності у напрямку вулиці Комарова м. Чернівці, рухався зі швидкістю 40-45 км/год., по своїй смузі руху, з увімкненим ближнім світлом фар, по сухому покриттю. Пояснив, що зустрічних транспортних засобів, які б йому заважали чи обмежували рух, не було. Вказав в показаннях, що під час руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, він зменшив швидкість руху однак, на кілька хвилин відволікся, проявив неуважність і побачив перед транспортним засобом людину, яка рухалася повільно зліва направо; це була жінка з тростиною; він застосував одразу ж екстрене гальмування, однак зіткнення не вдалося запобігти; у результаті чого, стався наїзд на жінку, яка впала. Пояснив, що він одразу ж вибіг і викликав швидку допомогу та зателефонував в поліцію. Потерпілу відвезли до лікарні, він після спілкування з працівниками поліції і проведення усіх необхідних заходів поїхав до лікарні, дізнався про стан жінки, за списком наданим йому лікарями придбав необхідні ліки для підтримання ще її життєдіяльності, однак, в лікарні жінка померла. Зазначив, що він спілкувався з її родичами, а саме сином ОСОБА_6 , якому частково відшкодував моральну шкоду і зобов`язався по домовленості з останнім надалі відшкодувати кошти. В скоєному щиросердечно розкаявся, пояснив, щ сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, вину у вчиненому визнав повністю та просив його не позбавляти волі і надати можливість виправитися, працювати, оскільки керування транспортним засобом є його єдиним джерелом доходу. В судовому засіданні, ще раз попросив вибачення в потерпілого ОСОБА_6 .

Крім повного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився із пред`явленим йому обвинуваченням та зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його вину у вчиненні інкримінованого злочину; просив справу розглянути в спрощеному порядку

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам, які, відповідно ніким з учасників кримінального судового провадження, не оспорюються.

Відповідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, в силу даної норми закону, судом роз`яснено обвинуваченому, іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини в апеляційному порядку за прд`явленим обвинуваченням.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив зрозумілість йому роз`яснення вказаної норми закону, потерпілий ОСОБА_6 , в його інтересах представник, адвокат ОСОБА_10 не заявили клопотань про допит свідків, повного дослідження доказів в справі і просили кримінальне провадження розглянути в спрощеному порядку, його законні права і інтереси порушено не буде. За наведених підстав, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюють ся.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що очевидцем дорожньої транспортної пригоди він не був. 19.02. 2019 року пізно увечері, йому онука сказала, що його мати ОСОБА_9 , 1943 року народження в м. Чернівцях збив автобус і її відвезли до лікарні, що про це вона довідалася з перегляду новин. Він коли приїхав до матері в лікарню, вона ще була жива, але згодом померла. Пояснив, що до нього звертався ОСОБА_3 , частково відшкодував йому моральну шкоду і він з ним домовився про відшкодування усієї суми в подальшому.

Зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, з цього приводу згодом буде звертатися до страхової компанії, морального характеру не має і просив ОСОБА_3 не позбавляти реально волі та не позбавляти права керування; вказав, що до обвинуваченого цивільного позову не подавав і не буде заявляти; не погодився з запропонованим обвинуваченому покаранням.

Наведені докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. У суду немає підстав сумніватися у правдивості та об`єктивності показань потерпілого, наданих стороною обвинувачення письмових доказів, оскільки вони у взаємозв`язку доводять вину обвинуваченого у пред`явленому обвинувачені. При цьому судом звертається увага, що стороною захисту докази сторони обвинувачення не оспорювалися.

Аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у роз`ясненні, яке міститься в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при і призначенні покарання за ст. 286 КК України, суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким проживає із сім`єю, на вихованні якого з семи років знаходиться падчериця ОСОБА_11 , 2002 року народження, його відношення до скоєного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щиросердечне каяття ОСОБА_3 у вчиненому, його активне сприяння розкриттю злочину, а також відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_6 , При цьому, суд звертає увагу, що останній в судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого він морального характеру і матеріального не має та прийняв вибачення обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. За даними дослідженого висновку від 19.02. 2019 року Чернівецького обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявляв (а.с.к.п.49).

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілого, який просив призначити покарання без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, наддав йому можливість працювати і виправитися, суд вважає, що за наведених вище обставин, виправлення останнього та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України на певний строк та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України; враховуючи при цьому те, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Дана позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15рп/2004 у справі N 1-33/2004. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суди повинні призначати покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу винного, звернуто увагу на те, що судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України (в редакції закону N 586-VI від 24.09.2008 року) за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Також, суд зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому, наближеного до нижчої межі санкції, з застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення останнього від відбування основного виду покарання з випробування, судом були враховані всі обставини, визначені ст. 65 КК України, які і стали підставами для такого висновку. Тому, додаткових підстав для застосування ще й положень ст. 69 КК України, в цьому випадку, суд не вбачає.

Щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 отримав посвідчення водія 20.06. 2001 року, що підтверджується копією такого посвідчення серії НОМЕР_2 виданого ДАІ УМВС України в Чернівецькій області, зокрема йому було відкрито категорії В, С, Д (а.с. к.п. 121)

Відповідно до абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання, які підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Так, судом було встановлено, що обвинувачений своєї вини не заперечує за ч. 2 ст. 286 КК України, від слідства не переховувався, активно надавав допомогу у розслідуванні злочину, намагався порозумітися з потерпілою стороною, просив вибачення в потерпілого ОСОБА_6 та частково відшкодував шкоду завдану його діями. Суб`єктивна сторона цього злочину, визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними. У зв`язку з цим судом приймається до уваги психічне ставлення обвинуваченого як до факту порушення правил безпеки дорожнього руху, так і до наслідків цього порушення.

Обставин, які б свідчили про те, що умислом обвинуваченого охоплювалося спричинення тілесних ушкоджень потерпілій не встановлено. В цілому причиною такої події, на думку суду, стала злочинна недбалість з боку обвинуваченого. При цьому, будь-яких порушень з боку пішохода ОСОБА_9 , судом не встановлено, натомість враховується вік і стан здоров`я останньої за життя, а також те, що дії обвинуваченого, і як видно з висновків експертиз № 223 мд від 21.03. 2019 року ( а.с. 58-60 к.п.); № 255 від 25.04. 2019 року (а.с. к.п. 70 77; 81-97); № 103А від 14.03. 2019 року (а.с.к.п. 166-178), перебували в причинному наслідковому зв`язку з настанням смерті останньої.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням обставин вчинення злочину та його наслідків, поведінки обвинуваченого після події, строком на один рік, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати в загальному розмірі 2574 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого з огляду на таке. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, слід зазначити, що дана норма закону не передбачає можливості стягнення таких витрат на користь конкретної експертної установи, оскільки такі витрати згідно з ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з державного бюджету України.

Таким чином, оскільки матеріали кримінального провадження містять документальне підтвердження витрат держави на проведення експертизи, то є підстави для стягнення з обвинуваченого суми таких витрат.

Долю речових доказів вирішити в порядку вимог ст. 100 КПК України. При цьому, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.02.3019 року було накладено арешт на автомобіль марки " І-VAN ", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до вирішення питання про його дол. як речового доказ (а.с. 36 к.п.)

Враховуючи, що при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, відпала потреба в подальшому арешті автомобіля марки " І-VAN ", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , тому суд вважає, що є підстави для його скасування. Необхідності в забезпеченні виконання вироку не має, оскільки цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не заявлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість скасування арешту автомобіля марки " І-VAN ", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території КП «Чернівецьке тролейбусне управління» (м. Чернівці вул.. Комунальників, 12) та повернути зазначений транспортний засіб законному володільцю ОСОБА_12 , жительки АДРЕСА_2 А

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням на нього згідно пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також обов`язку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає реальному виконанню та строк його виконання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави суму процесуальних витрат на залучення експертів по проведенню: судової авто технічної № 83-А від 07.03.2019 на суму 1144 грн., комплексної судової фотоотехнічної та автотехнічної № 103-А від 14.03.2019 на суму 1430 грн., а всього на загальну суму 2574 грн. (довідки про витрати а.с.к.п.41, 168).

Скасувати арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.02.3019 року на автомобіль " марки " І-VAN ", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки " І-VAN ", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території КП «Чернівецьке тролейбусне управління» (м. Чернівці вул.. Комунальників, 12), визнаний по справі речовим доказом на підставі постанови слідчого від 19.02. 2019 року (а.с. к.п 31), належний ОСОБА_12 - повернути законному володільцю ОСОБА_12 , жительки АДРЕСА_2 , про що внести відомості до даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України.

Інші речові докази, зокрема, - за постановою слідчого від 04.03. 2019 року ( а.с. к.п . 156) два ДВД диска із відеозаписами оглянутими 04.03. 2019 року виданими ОСОБА_13 залишити в матеріалах кримінального провадження (а.с. к.п. 148, 149).

Копію вироку після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1