"05" червня 2019 р. Справа № 363/2242/19
УХВАЛА

Іменем України

5 червня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000255 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

прокурор висловився щодо призначення судового розгляду.

Потерпіла пред`явила суду цивільний позов про відшкодування шкоди. Проти призначення судового розгляду не заперечувала.

Захисник проти цього заперечував з огляду на те, що номер кримінального провадження в обвинувальному акті не збігається з номером в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що йому вручений, коли фактичні обставини кримінального правопорушення в частині викладення форми вини визначено неповно і неправильно.

Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження тощо.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Так, формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті в частині визначення суб`єктивної сторони інкримінованого злочину є не визначеними і не конкретними.

Зокрема, в обвинувальному акті не викладено, в який час та який умисел в розумінні вимог ст. 24 КК України склався у обвинуваченого на вчинення злочину.

Вказано тільки те, що ОСОБА_5 реалізовував свій злочинний умисел. Проте з якою формою умислу діяв обвинувачений в обвинувальному акті не зазначено.

Також у обвинувальному акті не зазначено з якою формою вини діяв обвинувачений, коли завдав удар рукою в голову потерпілому, тобто умисно чи необережно, та яким чином це узгоджується з його злочинним умислом.

З огляду на це, не визначено й суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків, які настали у вигляді смерті потерпілого.

Крім того у фактичних обставинах кримінального правопорушення не викладено події та обставини того, що відбувалося після завдання удару потерпілому після 3 год. 20 хв. 24.03.2019 року й до 20 год. 03 хв. того ж дня, коли той помер у кареті швидкої медичної допомоги.

На переконання суду неконкретне формулювання обвинувачення ОСОБА_5 унеможливлює реконструювання події злочину, з`ясування суб`єктивної сторони як необхідного елементу його складу, фактично позбавляє можливості встановити межі судового розгляду, а ухвалений за таким обвинувальним актом вирок не може бути визнаний законним і підлягатиме скасуванню.

Аналізуючи обвинувальний акт, суд доходить висновку, що наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, як про це зазначено Верховним Судом України в постанові від 24.11.2016 року в справі № 5-328кс16.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, мають бути викладені чітко і конкретно.

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим і є безумовною перешкодою для призначення справи до судового розгляду та підставою для повернення обвинувального акту згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для усунення недоліків.

Разом з тим слушними є доводи захисника й про те, що всупереч вимог статей 109, 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинувальним актом, який вручено стороні захисту, містить інший номер кримінального провадження, який не збігається з таким номером зазначеним у обвинувальному акті.

З цих підстав суд позбавлений можливості призначити обвинувальний акт до судового розгляду, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.

Також прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, коли до його спливу 8.06.2019 року судове провадження завершеним бути не може. Прокурор клопотала про їх продовження, посилаючись на збереження ризиків переховування обвинуваченого від суду, який знаходився у розшуку, ризиків впливу на свідків.

Заслухавши сторону захисту, який висловив заперечення стосовно цього з огляду на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, позитивну характеристику тощо, суд дійшов наступного.

Враховуючи початкову стадію судового провадження, тяжкість інкримінованого злочину, яким спричинено смерть потерпілого, та за яким особі загрожує тривалий термін ув`язнення до 10 років позбавлення волі, коли у справі є дані про переховування обвинуваченого від слідства, який знаходився в розшуку, що також обумовлює ризики перешкоджання кримінальному провадженню, впливу на свідків, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, унеможливлення впливу на учасників процесу, суд вважає необхідним строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити на два місяці.

При цьому докази судом не досліджувалися й показання учасниками справи в суді не давалися.

Ті обставини, що обвинувачений має погіршений стан здоров`я, постійне місце проживання, проживає з матір`ю і братом та в його сім`ї утримується і виховується його малолітня дитина, характеризується позитивно, працював, має досягнення в спорті, свого часу не стали належними запобіжниками від його переховування від слідства, а до цього настання суспільно небезпечних наслідків інкримінованого злочину, з огляду на його конкретні обставини і час виникнення події, а тому за таких умов не можуть виступити достатніми гарантіями його усталеного способу життя, міцних соціальних зв`язків і дотримання належної процесуальної поведінки, принаймні після спливу незначного часу з моменту його затримання після розшуку в квітні цього ж року, коли у справі слід допитати біля 30 свідків події за яких сталася бійка й настала смерть потерпілого.

Сама тільки наявність недоліків обвинувального акту про необґрунтованість підозри особи у вчиненні тяжкого злочину, яким спричинено смерть потерпілого, свідчити не може і підставою для обрання менш суворого запобіжного заходу з огляду на викладені вище обставини бути не може.

Дійсно вагомих підстав для обрання менш суворого запобіжного заходу на початковій стадії судового провадження судом не встановлено.

Продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на два місяці не є значним в розумінні встановлення балансу інтересів судового розгляду й обмежень прав особи на вільне пересування. Такий строк тримання під вартою суд вважає прийнятним і виправданим для втручання в права і свободи обвинуваченого.

Що стосується доводів захисника щодо недолучення до клопотання прокурора доказів, то в силу вимог ч. 4 ст. 291, ст. 349 КПК України докази сторони обвинувачення подаються і досліджуються після початку судового розгляду.

Також суд зазначає, що за змістом вимог п.п. 3, 10, 15, 19 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 22, 36, 37, 315 КПК України уповноважений в кримінальному провадженні прокурор не позбавлений можливості заявляти, підтримувати і обстоювати в суді ті клопотання, які складені й підписані прокурором, що входить у групу прокурорів по кримінальному провадженню.

Потерпіла ОСОБА_4 пред`явила цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином, який за формою і змістом відповідає вимогам ст. 175, ч. 2 ст. 177 ЦПК України, ст. 128 КПК України який слід прийняти до розгляду в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 331, 372 КПК України,

ухвалив:

обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000255 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України повернути прокурору.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у СІЗО № 13 Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 5 серпня 2019 року включно.
Прийняти до розгляду в даному кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя