Номер провадження: 11-кп/813/1385/19
Номер справи місцевого суду: 496/503/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 липня 2019 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біляївка Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

направлено для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені
судом першої інстанції

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30 липня 2019 року було задоволено подання психолога Біляївського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_9 та скасовано звільнення засудженого вироком Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та засуджений направлений для відбування покарання в місця позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_8 ухиляється від виконання покладених на нього вироком суду обов`язків, а саме не з`являється на реєстрацію до органу пробації без поважних причин, вчинив ряд адміністративних правопорушень, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання про скасування іспитового строку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений послався на те, що при розгляді подання суд не взяв до уваги, що:

- у ті рази коли ОСОБА_8 не з`являвся до центру пробації, він дзвонив інспектору та повідомляв останнього про те, що не зможе з`явитися, так як працює на тракторі і його не відпускають з роботи;

- під час повідомлення інспектора про неможливість з`явитися до центру, інспектор ніяких зауважень не робив та говорив, що усе добре;

- повідомлення про виклик приходили за адресою проживання жінки ОСОБА_8 , яка не повідомляла засудженого про надходження повісток, оскільки, у засудженого з жінкою був конфлікт на ґрунті того, що він переїхав жити за місцем мешкання його хворої матері, яку він утримує.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник за дорученням про надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти її задоволення та просила залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.2 ст.78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону при постановлені оскаржуваної ухвали, вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_10 та направлення його для відбування призначеного покарання.

Апеляційним судом встановлено, що 26 липня 2017 року ОСОБА_8 був засуджений Біляївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України він був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки. Крім того, судом на ОСОБА_8 були покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; з`являтись для реєстрації в орган з питань пробації, суд.

Зазначені обов`язки були роз`ясненні ОСОБА_8 під час проголошення вироку.

06 вересня 2017 року та 19 вересня 2017 року органом пробації засудженому ОСОБА_10 були направлені виклики з поштовим повідомленням за місцем проживання, за якими він не з`явився.

В період з 29 вересня 2017 року по 07 грудня 2017 року місце знаходження засудженого ОСОБА_10 було невідоме.

За таких обставин з метою встановлення місцезнаходження засудженого органом пробації були направлені запити до Біляївського ВП ГУНП України в Одеській області, Одеською обласного бюро СМЕ, Біляївської ЦРЛ, Біляївського бюро СМЕ, ДУ «Одеський слідчий ізолятор»№ 21, Біляївського РАЦС. (а.п.3, 12, 13-18)

Відповідно до довідки старшого інспектора Біляївського МРВ пробації ОСОБА_11 , 06 жовтня 2017 року було здійснено виїзд за місцем проживання засудженого та встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_8 не проживає (а.п.19).

14 грудня 2017 року ухвалою Біляївського районного суду до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. (а.п.30)

25 жовтня 2018 року засуджений ОСОБА_8 ухвалою Біляївського районного суду був звільнений з зали суду у зв`язку з закриттям кримінального провадження (а.п.51).

27 грудня 2018 року засудженому було направлено виклик з проханням прибути до відділу пробації для постановки на облік, за яким він не з`явився (а.п.52).

14 січня 2019 року засудженому було направлено повторний виклик (а.п.53).

23 січня 2019 року ОСОБА_8 прибув до відділу пробації, де був ознайомлений під підпис з умовами відбування покарання та попереджений про відповідальність за порушення обов`язків, покладених на нього судом, в нього було відібрано анкету, підписку та встановлено дні явки для реєстрації - два рази на місяць. (а.п. 56-64)

Відповідно до листка реєстрації в період з 05 лютого 2019 року по 05 березня 2019 року засуджений вчасно з`являвся до відділу пробації, звітував про свою поведінку, з ним проводились бесіди та заходи профілактичного характеру.

Після цього, 19 березня 2019 року, 02 квітня 2019 року та 16 квітня 2019 року засуджений не з`явився для реєстрації тричі поспіль (а.п.59).

При цьому засуджений не повідомляв орган пробації про поважність причин своїх неявок.

20 березня 2019 року, 03 квітня 2019 року та 17 квітня 2019 засудженому були направлені виклики з проханням з`явитись до відділу пробації. (а.п.82, 84, 86)

З метою встановлення причин неявок для реєстрації представником пробації 17 квітня 2019 року було здійснено виїзд за місцем проживання засудженого, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перевірки засуджений знаходився вдома та в нього було відібрано детальне пояснення та встановлено, що він не з`являвся до відділу пробації, тому що працював, але ніяких підтверджуючих документів не надав (а.п.87).

Вказані обставини і стали підставою для звернення органом пробації до суду з поданням про скасування іспитового строк та направлення ОСОБА_8 для відбування призначеного покарання.

Частиною 1 ст.78 КК України, встановленні правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, так після закінчення іспитового строку, засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Для направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку, згідно ч.2 ст.78 КК України достатньо невиконання ним хоча б однієї з двох умов: невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст.76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.164 КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Вказане узгоджується, з положеннями ч.1 та ч.2 ст. 166 КВК України згідно якої якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», також зазначено, що суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Апеляційна скарга засудженого не містить доводів, які б вказували на необґрунтованість висновків суду та незаконність ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 30 липня 2019. Посилання засудженого ОСОБА_10 про те, що виклики до органу пробації приходили за адресою проживання його жінки, яка не повідомляла його про надходження повісток, а сам він переїхав проживати до своєї матері, не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали, оскільки вироком суду на ОСОБА_10 був покладений саме обов`язок повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, що останнім виконано не було.

Крім того, засуджений не звертався до органу пробації з заявами або повідомленнями про те, що не може з`явитися для реєстрації у встановленні дні в зв`язку з находженням на роботі.

Апеляційний суд враховує і ту обставину, що відповідно до витягу з «Армор» ОСОБА_8 протягом 2019 року шість разів притягувався до адміністративної відповідальності.

Крім того, того апеляційний суд враховує, що в період іспитового строку ОСОБА_8 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і кримінальне провадження стосовно нього було закрито за нереабілітуючою підставою в зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Викладені обставини в їх сукупності беззаперечно доводять, що засуджений ОСОБА_8 не бажає ставати на шлях виправлення та не готовий до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених ч.2 ст.78 КК України для направлення засудженого ОСОБА_10 для відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної засудженого ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись, статтями 76, 78 КК України, ст.166 КВК України, статтями 376, 404, 405, 407, 419, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 липня 2019 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3