ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/601/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючогосудді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року засудженому ОСОБА_7 за його клопотанням замінено невідбуту частину покарання призначеного вироком Голопристинського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2016 року у виді позбавлення волі, що становить 2 роки 3 місяці 2 дні, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання засудженого, виходив із того, що є достатні дані вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а тому заслуговує на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Вказує, що під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, судом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінка засудженого під час його відбування, як це передбачено положеннями ст. 82 КК України, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого засудженим злочину.
ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, у тому числі тяжких, злочинів проти власності та злочинів проти статевої свободи.
Відносно засудженого вже застосовувалися положення ЗУ «Про амністію» та він був двічі умовно-достроково звільнений від відбування покарання, однак не виправдав надану йому державою довіру і не зробив для себе належних висновків, а знову вчинив нові умисні злочини у період непогашених та не знятих судимостей, що на думку прокурора, свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів.
Зазначає, що відносно засудженого застосовувалося дисциплінарне стягнення, що на думку апелянта, негативно характеризує особу і поведінку засудженого. Додає, що дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання є обов`язком засудженого.
Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що засуджений приймає участь у реалізації програм виховного впливу, підвищує наявний загальноосвітній рівень та вдосконалює наявні професійно технічні навички та приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених у громадському житті.
Стверджує, шо засуджений будь-яких дій спрямованих на відшкодування витрат не здійснював, що на думку прокурора, свідчить про небажання відшкодовувати заподіяну шкоду.

Вважає, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду основного покарання.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Засуджений заперечив проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадженнята доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
Відповідно положеньст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі і які стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Голопристинського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2016 року за ч.2,3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 12.01.2016 по 15.05.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 12.01.2016 року, кінець строку 09.09.2021 року.
За період відбування покарання у державній установі «Північна виправна колонія №90» протягом 2016-2018 років до засудженого 10 разів застосовувалися заходи заохочення, зокрема у виді подяки, переважна більшість з яких за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Поряд з цим, до ОСОБА_7 застосовувалося стягнення у виді догани за порушення розпорядку дня установи, яке на даний час знято у встановленому законом порядку.
Із характеристики слідує, що установою виконання покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно.
При вирішенні питання про можливість заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання , а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому , а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.
Вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, в тому числі тяжких. Двічі звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої провослухняної поведінки у суспільстві. Він продовжив скоювати злочини, і наразі відбуває покарання за скоєння сукупності тяжких злочинів проти власності.
Комісією установи виконання покарання 13.09.2018 року було відмовлено ОСОБА_7 у зверненні до суду із клопотання про застосування заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття певної частини покарання, наявність певної кількості заохочень , його працевлаштування самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 82 КК України.
Відповідно до ч. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
В матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про те, що засуджений, на протязі всього строку відбування мав сумлінну поведінку, брав участь у соціально-виховній роботі чи проходив професійно-технічне навчання. Не міститься відомостей також і щодо вжиття засудженим дій спрямованих на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зокрема судових витрат.
Дотримання правомірних відносин засудженого з персоналом установи, виконання ним законних вимог адміністрації установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці, дбайливе ставлення засудженого до майна і предметів установи є виключно обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого, який відбуває покарання за скоєння сукупності злочинів, у тому числі тяжких, не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, на чому слушно наголошує прокурор.

Враховуючи викладене , ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року, скасуванню на підставі п.4, 3 ч.1 ст. 409 КПК України, а у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2