УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006779 від 17.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
25 липня 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 поштовим зв`язком звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні за №0006779 від 17.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Вказане клопотання надійшло до Шевченківського районного суду м.Києва 29 липня 2019 року.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що в провадженні СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП в м.Києві перебуває кримінальне провадження №0006779 від 17.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

25.07.2019 року в ході здійснення досудового розслідування протоколом огляду речей і документів у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено мобільний телефон марки «Prestigo» моделі «Wize Q3 PSP 3474 Duo» в корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора Лайф НОМЕР_1 .

25.07.2019 року вищевказаний мобільний телефон з сім-картою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0006779 від 17.07.2019.

Прокурор у своєму клопотанні посилається на те, що вилучений мобільний телефон та сім карта можуть містити відомості відносно доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.187 КК України, а також визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з цим в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний мобільний телефон та сім картку.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 та слідчий у кримінальному провадженні, а також володілець вилученого майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та дату судового розгляду зазначеного клопотання завчасно та належним чином, про причини не явки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не направляли.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні вказаних осіб, які були повідомлені про час та дату судового засідання завчасно та належним чином, не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Однак, матеріали клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні слідчого судді, не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Prestigo» моделі «Wize Q3 PSP 3474 Duo» в корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора Лайф НОМЕР_1 , яке було вилучено 25.07.2019 року у ОСОБА_6 .

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор посилається на те, що вилучене у ОСОБА_5 майно, має доказове значення у кримінальному провадженні, однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів у кримінальному провадженні №0006779 до клопотання прокурором не долучено.

При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Так, з протоколу огляду речей та документів від 25 липня 2019 року вбачається, що слідчий СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП ОСОБА_8 перебуваючи в кабінеті №1 Шевченківського УП ГУНП в м.Києві за участю перекладача ОСОБА_9 та володільця вилученого майна ОСОБА_6 , провела огляд мобільного телефону марки «Prestigo» моделі «Wize Q3 PSP 3474 Duo» в корпусі чорного кольору. При відкритті задньої кришки було встановлено s/n PSP 03, imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 . В середині мобільного телефону було виявлено мікро сім карту мобільного оператора Лайф. Окрім того, мобільний телефон має пошкодження у вигляді розбиття екрану, а також потертості задньої кришки мобільного телефону. Вказаний мобільний телефон було вилучено.

Разом з тим, вказаний протокол огляду речей та документів від 25 липня 2019 року не містить даних, які б вказували на наявність на вилученому мобільному телефоні інформації, що може мати доказове значення у кримінальному провадженні №0006779.

Крім того, згідно постанови слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_8 від 25 липня 2019 року мобільний телефон марки «Prestigo» моделі «Wize Q3 PSP 3474 Duo» в корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора Лайф НОМЕР_1 , які було вилучено 25.07.2019 року у ОСОБА_6 , було визнано речовим доказом з огляду на те, що вказаний мобільний телефон має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Водночас посилання слідчого та прокурора лише на те, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженню, без посилання на підтверджуючі документи, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.

Отже, такий протокол огляду речей та документів від 25.07.2019 року та постанова про визнання речовими доказами від 25.07.2019 року містять лише загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають підстави для висновку про те, що вказаний мобільний телефон чи інформація, яка міститься на ньому, можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні №0006779.

В даному випадку слід звернути увагу й на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р., у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

З інших, наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів також не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на мобільний телефон марки «Prestigo» моделі «Wize Q3 PSP 3474 Duo» в корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора Лайф НОМЕР_1 , які було вилучено 25.07.2019 року у ОСОБА_6 , а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0006779 від 17.07.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме: мобільного телефону марки «Prestigo» моделі «Wize Q3 PSP 3474 Duo» в корпусі чорного кольору, з сім картою мобільного оператора Лайф НОМЕР_1 , який було вилучено у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1