ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/14/19 Номер провадження 11-кп/814/710/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника колонії ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 28 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України і голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради задоволено та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кустова-Суходілка Машівського району Полтавської області, проживаючого АДРЕСА_1 , судимого, засудженого:
- 13.07.2015 Полтавським районним судом Полтавської області, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.11.2015, за ч.2 ст. 187, ст. 71 КК України, на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності,
звільнено умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на строк 10 місяців 3 дні.
Таке рішення суд мотивував тим, що засуджений відбув 2/3 частини покарання та своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання Державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом не надано належну оцінку того, що ОСОБА_8 за час відбування покарання отримав лише 6 заохочень та мав 6 стягнень, на виробництві установи працював не постійно, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, участі у програмах диференційованого виховного впливу не бере, а також не враховано тяжкість злочину та ставлення засудженого до вчиненого. Тому вважає, що вказане вище не дає можливості зробити висновку, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім цього зазначив, що право на умовно-дострокове звільнення виникає у засудженого в разі фактичного відбуття відповідної частини покарання. Оскільки ОСОБА_8 фактично відбув менше строку покарання, до нього не може бути застосовуватися умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, засудженого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, представника колонії, який вважає, що засуджений заслуговує на умовно-дострокове звільнення та одночасно зазначив, що засуджений, крім вказаних в матеріалах провадження, додатково отримав два заохочення 15.01.2019 та 17.04.2019, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначеним вимогам кримінального процесуального законодавства ухвала суду не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13.07.2015, зміненим 26.11.2015 Апеляційним судом Полтавської області, за ч.2 ст. 187, ст. 71 КК України, на 8 років позбавлення волі.

02.02.2016 Ленінським районним судом м. Полтава засудженому ОСОБА_8 у строк покарання, призначеного 13.07.2015, зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.12.2013 по 26.11.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання ОСОБА_8 обчислюється з 29.12.2013, кінець строку покарання 31.01.2020.
У Полтавській виправній колонії № 64 ОСОБА_8 відбуває покарання з 11.12.2015, до даного закладу засуджений прибув з негативною характеристикою, згідно з якою він за час перебування в установі попереднього ув`язнення мав 2 стягнення за порушення установленого порядку відбування покарання, заохочень не мав.
За час відбування покарання в колонії ОСОБА_8 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення встановленого порядку відбування покарання. Стягнення зняті та погашені в установленому законом порядку. На даний час характеризується позитивно, має 8 заохочень.
Згідно з матеріалами особової справи засудженому було відмовлено: 01.03.2016 в поданні матеріалів на засудженого ОСОБА_8 на заміну покарання більш м`яким, 01.06.2017 на умовно-дострокове звільнення, так як він не досяг необхідного ступеню виправлення.
Задовольняючи заяву щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, суд першої інстанції вказав, що засуджений відбув 2/3 строку покарання та заслуговує на умовно дострокове звільнення.
З даним твердженням суду не погоджується колегія суддів, оскільки відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого колегія суддів враховує особу засудженого, дані щодо заохочень та стягнень за весь період відбування ним покарання, у тому числі знятих та погашених, те, що засудженому було відмовлено у зверненні з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням згідно ст. 82 КК України, та відмовлено у зверненні з поданням про умовно-дострокове звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно із вироком, злочин вчинив за обтяжуючих обставин, а саме у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку та рецидив злочинів, свою вину під час розгляду кримінального провадження щодо нього не визнав та заперечував свою причетність до вчинення цього злочину. Впродовж значного періоду відбування показання засуджений отримував стягнення, допустив невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Не завжди виконував законні вимоги персоналу установи виконання покарань, працював не постійно та у програмах диференційованого виховного впливу почав брати участь незадовго до звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення.
Із вироку суду вбачається, що із засудженого на користь потерпілої було стягнуто витрати на лікування в сумі 834 грн., проте будь-яких даних на підтвердження відшкодування шкоди засуджений не надав.
Тобто місцевий суд врахував поведінку засудженого за період, який безпосередньо передував настанню строку.

Беручи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, а саме дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечного виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не ґрунтується на матеріалах провадження. Характеристика засудженого не свідчить про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення та підлягає умовно-достроковому звільненню.
З огляду на вказане апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні спільного подання голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради та начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» про звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13.07.2015 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4