Номер провадження: 11-кп/813/303/19
Номер справи місцевого суду: 495/1965/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0003153 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2017 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком суду,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Олександрівка, Вознесенського району Миколаївської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 06.12.2000 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ст. 17, 140 ч.3, 140 ч.3, 42 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;
- 14.06.2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.186 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, звільнився 17.12.2013 року за відбуттям строку покарання,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років. Строк покарання обвинуваченому обчислюється з 09.02.2016 року, тобто з моменту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 09.02.2016 року по 20.06.2017 року включно. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду у зв`язку з відмовою потерпілої від цивільного позову.
Вироком суду вирішено питання про речові доказі та процесуальні витрати.
Згідно з оскаржуваним вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним за те, що він, 11.11.2015 року, близько 15:00 год., разом з потерпілою ОСОБА_14 , знаходились на поминках за адресою АДРЕСА_2 , де вживали спиртні напої. Далі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї вказаного будинку, між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_14 виникла сварка, в результаті якої обвинувачений ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень рукою наніс удар в область голови потерпілій ОСОБА_14 . Далі, обвинувачений ОСОБА_11 разом з потерпілою ОСОБА_14 по АДРЕСА_2 направились до свого місця мешкання за адресою АДРЕСА_1 . Під час руху, продовжуючи свої злочині дії, обвинувачений ОСОБА_11 умисно наніс рукою декілька ударів (кількість яких встановити не надалося можливим) потерпілій ОСОБА_14 в область голови, в результаті чого заподіяв останній тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона через 6-8 годин померла в приміщені будинку АДРЕСА_1 за місцем мешкання обвинуваченого.
Не погоджуючись з вироком суду перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, в яких:

- прокурор посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду змінити в частині зарахування обвинуваченому в строк призначеного покарання строку його попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України з 09.02.2016 року до дня ухвалення вироку районним судом;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини. Захисник посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи, як на підставу його невинуватості у вчиненні злочину, оскільки слідчі дії, які були проведені під час досудового розслідування за участю обвинуваченого, були проведені без участі його захисника, а показання свідків не є такими, що доводять вину ОСОБА_11 ;

- обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок районного суду скасувати та справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням, було порушено його право на захист, оскільки під час проведення слідчих дій йому не було надано захисника, а під час судового розгляду не було забезпечено участь перекладача. Одночасно обвинувачений посилається на суворість призначеного покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений узгодили свої позиції щодо апеляційних вимог, навели доводи аналогічні викладеним в апеляційним скаргах та просили ви рок суду скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в районному суді, а судових дебатах та останньому слові обвинувачений просив пом`якшити йому покарання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги з уточненнями, просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в районному суді, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора області, просив вирок суду змінити в частині застосування положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувавши обвинуваченому в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два позбавлення волі, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Так, в обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_11 районний суд у вироку послався на:
- показання потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючи показання щодо обставин та подій, які відбувались 11.11.2015 року у тому числі й завдання обвинуваченим ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень;
- виписку з ЖЄО № від 12.11.2015 року, відповідно до якої 12.11.2015 року о 02.00 годині надійшло телефонне повідомлення від лікаря про те, що 11.11.2015 року о 23.55 годині в АДРЕСА_1 , без видимих ознак насильницької смерті був виявлений труп ОСОБА_21 , яка була з неблагополучної сім`ї та у якої з порожнини рота тхнув запах алкоголю (т.1, а.с. 121);
- протокол прийняття заяви від 13.11.2015 року від потерпілої ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення 11.11.2015 року, де в нічний час в будинку АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_14 з тілесними ушкодженнями (т.1, а.с. 122);
- протокол огляду місця події від 12.11.2015 року, відповідно до якого в домоволодінні АДРЕСА_1 , в одній з кімнат на односпальному ліжку виявлений труп потерпілої з тілесними ушкодженнями, а також на стулі-кріслі виявлені речі речами, серед яких знаходилися: жіночі джинси синього кольору зі слідами нашарування в області колін і лівої гомілки, сірий светр з малюнком, де на горловині є плями речовини бурого кольору, бюстгальтер білого кольору має плями бурого кольору (т.1, а.с. 123-130);
- протокол огляду трупа від 12.11.2015 року, відповідно до якого було оглянуто труп потерпілої, на якому були виявлені тілесні ушкодження: садна правої половини обличчя, синці носу, забій верхньої губи з крововиливом в слизову оболонку, старі загоєнні садна і поверхові садна кінцівок. В області правої бокової поверхні шиї овальний бурий крововилив (т.1, а.с. 131-135);
- протокол огляду місця події від 12.11.2015 року та фото таблиця до нього, відповідно до якого в будинку АДРЕСА_3 , в умивальнику були виявлені речі, серед яких на наволочці біло-голубого кольору виявлені плями бурого кольору, а також плями бурого кольору виявлені на наволочці зеленого кольору і білого кольору, також футболці рожевого кольору, на якій у верхній частині виявлено дві плями бурого кольору. В процесі огляду в кімнаті № 2 на дерев`яному ліжку на підодіяльнику виявлено плями бурого кольору, також плями бурого кольору виявлено на іншому підодіяльнику, які були зняті з двох ковдр (т.1, а.с. 137-146);
- протокол проведення слідчого експерименту від 08.12.2015 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 в присутності понятих на статисті вказала, яким чином на подвір`ї будинку ОСОБА_11 наніс удар лівою рукою в область шиї ОСОБА_22 , а також показала, яким чином ОСОБА_23 наніс другий удар ОСОБА_14 , коли вони відійшли від будинку на відстань 50-70 метрів (т.1, а.с. 166-168);
- протокол пред`явлення трупа для впізнання від 13.11.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_13 впізнала потерпілу ОСОБА_14 (т.1, а.с. 176-178);
- акт судово-медичного дослідження №285 від 26.11.2015 року щодо дослідження трупа ОСОБА_14 (т.1, а.с. 181-183);
- висновок експерта №292/1 від 26.11.2015 року щодо трупа ОСОБА_14 (т.1, а.с. 188-191);
- висновок експерта №347 від 21.01.2016 року щодо тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_14 , причини смерті та її прямому причинному зв`язку з закритою черепно-мозковою травмою (т.1, а.с. 198-210);
- протокол слідчого експерименту від 09.02.2016 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_11 вказав, яким чином він наніс потерпілій тілесні ушкодження (т.1, а.с. 218-222).
Апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано визнав показання потерпілої, свідків, дані, які містяться в протоколах районний суд обґрунтовано визнав наведені у вироку докази належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 інкримінованого йому злочину, в тому числі і наявності у ОСОБА_11 мотиву та умислу на завдання потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, наслідком яких стала смерть потерпілої.

За таких умов твердження сторони захисту, що покладені в основу вироку докази, які наведені в оскаржуваному вироку як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 в інкримінованих йому злочинах, є безпідставними.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав їм належну оцінку у сукупності, а тому посилання обвинуваченого на неповноту та неправильність судового розгляду та невідповідність висновків районного суду фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу.

Одночасно, апеляційний суд констатує, що доводи обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого, зводяться до загальних посилань на невідповідність висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого.
У відповідності до положень ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, лише за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Тобто, із зазначеної норми закону слідує, що повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції.

Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, які мають загальний характер, а також той факт, що останні всупереч положенням ч.3 ст.404 КПК України, не скористалися можливістю заявити клопотання в порядку зазначеної норми закону про повторне дослідження доказів по справі та не навели щодо цього відповідні мотиви, апеляційний суд позбавлений права повторно дослідити докази по справі.
За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погоджується з оцінкою наведених в оскаржуваному вироку суду доказів, даною районним судом, а відтак застосована апеляційною інстанцією процедура не суперечить встановленій ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.

Дана позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №733/249/16-к.

Доводи сторони захисту щодо порушення прав обвинуваченого на захист спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_11 було роз`яснено його право на захист, але він не заявляв клопотання про надання захисника (т.1, а.с. 211-213, 215-217). Далі, на стадії судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_11 спочатку відмовився від захисника, але в подальшому, за першою вимогою йому був наданий захисник, і цей факт в суді апеляційної інстанції обвинувачений фактично не заперечував (т.1, а.с. 32, 43, 45, т. 2, а.с. 38-39).
Що стосується доводів обвинуваченого про незалучення перекладача, то вони також є безпідставними, оскільки за першою вимогою обвинуваченого перекладач був залучений районним судом, що також підтвердили в апеляційному суді обвинувачений та його захисник (т.1, а.с. 47).
За таких умов апеляційний суд констатує, що доводи обвинуваченого та його захисника щодо порушення права на захист обвинуваченого є безпідставними.

З огляду на зазначене, колегія суддів констатує, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційних скарг, та з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК України, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

Обставин, які свідчать про наявність підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, про що просили обвинувачений та його захисник, апеляційним судом не встановлено.

Оцінюючи вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а також доводи обвинуваченого в судових дебатах, які стосувались лише суворості призначеного покарання та прохання щодо його пом`якшення, апеляційний суд вважає також безпідставними.

Так, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого стала смерть людини, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, та прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке з урахуванням санкції норми кримінального закону, не можна вважати занадто суворим.

Разом з цим, ухвалюючи вирок та вирішуючи питання про залік досудового тримання ОСОБА_11 під вартою, районний суд не виконав вимог ч.4 ст.370 КПК України, оскільки не вірно вирішив питання про залік досудового тримання під вартою обвинуваченого за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, що вказує на необґрунтованість оскаржуваного вироку в цій частині.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі. ОСОБА_11 тримається під вартою з 09.02.2016 року і, від цієї дати відраховується строк його покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, серед іншого, рішення про залік досудового тримання під вартою обвинуваченого.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину п`яту ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

На час попереднього ув`язнення обвинувачений ОСОБА_11 , станом на 20 червня 2017 року, мав право на застосування до нього положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК в редакції згідно з Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, оскільки суд першої інстанції повинен застосовувати положення закону в редакції, яка діяла на момент вчинення ним інкримінованого йому злочину на підставі вимог статей 4, 5 КК України, зазначивши про це в оскаржуваному вироку, як то передбачено ч. 4 ст. 374 КПК України.

Отже, виходячи з наведених положень закону, апеляційний вважає, що суд першої інстанції припустився помилки недотримавшись вимог щодо змісту вироку, визначених ст.374 КПК України та не зазначив у вироку відносно ОСОБА_11 про залік у строк призначеного покарання, строку досудового тримання під вартою обвинуваченого до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні в частині застосування положень ч.5 ст.72 КК України.

Враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_11 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою, як запобіжного заходу, обраного під час досудового слідства і судового розгляду кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі, і такий строк необхідно зарахувати з дня фактичного затримання обвинуваченого до дня набрання вироком законної сили.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний вирок суду змінити, виклавши абзац третій резолютивної частин вироку в іншій редакції, зокрема про зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 09 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2017 року відносно ОСОБА_11 , засудженого за ч.2 ст.121 КК України змінити в частині заліку строку досудового тримання під вартою обвинуваченого.

Абзац третій резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції: «На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення в період з 09 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі».
В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4