УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0004136 від 12.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в ході досудового розслідування встановлено, що 02.10.2017 до Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_1 шахрайським шляхом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та заяви

ОСОБА_5 , квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на підставі договору дарування р№3-4953 від 23.12.2008.

З 2010 року до смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначеній квартирі разом із ОСОБА_6 мешкала ОСОБА_5 . Тобто ОСОБА_6 самостійно розпоряджалась належною їй квартирою до 26.10.2016.Родичів у ОСОБА_6 немає.

Разом з цим встановлено, що 31.03.2017 державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 01.02.2012, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за №461, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на праві приватної власності за ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 зареєстрованоквартиру АДРЕСА_2 із відкриттям розділу, зареєструвавши об`єкт нерухомого майна №101.

В подальшому 07.06.2017 за ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особі довіреної особи за довіреністю від 17.05.2017 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та покупцем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Договір купівлі-продажу зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №100 від 07.06.2017.

Особу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , нотаріусом встановлено за паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно відповіді від 11.01.2018 Малиновського РВ ГУ ДМС України в Одеській області паспорт громадянина України НОМЕР_2 видавався ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,12.12.2011 року Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який було втрачено.

Також встановлено, що 17.11.2017 Малиновським РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області громадянину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформлено паспорт громадянина України у вигляді ІД-картки № НОМЕР_3 замість втраченого паспорта НОМЕР_2 .

Крім цього, 25.07.2016 Малиновським районним судом м.Одеси ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки та 2 місяці за ч.2 ст.186 КК України. Раніше - 18.02.2010 Ширяєвським районним судом Одеської області ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки.

Тобто на час укладання договору дарування від 01.02.2012, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за №461, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на час реєстрації права власності на зазначену квартиру - 31.03.2017 та оформлення довіреності на ім`я ОСОБА_11 .-17.05.2017, ОСОБА_9 відбував покарання у місцях розбавлення волі.

Окрім зазначеного, встановлено, що 22.12.2017 державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_13 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені зміни по об`єкту нерухомого майна- квартири АДРЕСА_1 , а саме внесені зміни з квартири на нежитлове приміщення. Зміни внесені на підставі технічного паспорту від 21.12.2017, виданого ТОВ «Бюро консалт сервіс» та технічного висновку серія та номер:63-29/17-ТЗ-ПЗ від 21.12.2017, виданого експертом ОСОБА_14 .

Разом з цим, відомості про дійсність кваліфікаційного сертифіката інженера з технічного наглядувідображаються в Реєстрі атестованих осіб розміщеному на офіційному сайті Мінрегіону України www.minregion.gov.ua в рубриці «Будівництво та архітектура» - «Повідомлення про включення до Реєстру атестованих осіб».

Наявність виділеною червоним кольором примітки про порушення ст. 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» є підтвердженням припинення дії кваліфікаційного сертифіката.

Так, в Реєстрі атестованих осіб розміщеному на офіційному сайті Мінрегіону України наявна відмітка про порушення ОСОБА_14 ст. 17 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Таким чином, є підстави вважати, що невстановлені особи, шахрайським шляхом, використовуючи завідомо підроблені документи, заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яку в подальшому перевели у нежитлове приміщення.

На підставі наведеного, вказана вище квартира являється предметом кримінального правопорушення, та відсутність заборони щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_2 , може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З метою встановлення всіх обставин скоєного кримінального правопорушення невстановленими особами, злочинні дії яких направлені на заволодіння нерухомим майном яке, виникає необхідність у накладенні арешту на квартиру/нежитлове приміщення АДРЕСА_2 (заборони на використання, розпорядження нерухомим майном чи вчинення будь-яких інших юридично значимих дій відносно нього, в тому числі зміни власника та здійснення буд-яких реєстраційних дій). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приміщення АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .

Вказане клопотання сторона обвинувачення просить розглядати за відсутності особи, у володінні якої знаходяться приміщення АДРЕСА_2 .

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0004136 від 12.10.2017 здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Так, обґрунтованість підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України в повній мірі підтверджується долученими до клопотання матеріалами.
Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження здійснюється саме за фактом ймовірного незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 шахрайським шляхом, що свідчить про відповідність такої квартири ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки остання може бути об`єктом кримінально-протиправних дій в рамках даного кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження такої квартири, в цілях подальшого забезпечення досягення завдань даного кримінального провадження.
Відтак, викладені обставини свідчать про наявність правових підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження арешту майна, що не призведе до суттєвого обмеження прав та свобод осіб та в повній мірі відповідатиме потребам досудового розслідування.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно з метою забезпечення його збереження та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінальних правопорушень, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
Враховуючи завдання, які існують в зв`язку з наявністю необхідності в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання про наявність необхідності в накладенні заборони розпорядження та здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно вищевказаного майна, а також про необхідність розгляду такого клопотання за відсутності зацікавлених осіб, з метою забезпечення арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0004136 від 12.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна №101, а саме: приміщення АДРЕСА_2 з забороною розпоряджатися ним та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1