Справа № 175/4696/18
Провадження № 1-кп/175/295/18
Вирок

Іменем України

20 серпня 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001546 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Лимани Березанського району Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 згідно рішення Амур-Нижньодніпровського суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року у справі №2-3452/11 та виданого на підставі нього виконавчого листа, починаючи з 21 лютого 2011 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері ОСОБА_6 .

Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 10.08.2011 відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_4 про примусове стягнення з нього коштів на утримання дитини.

Однак, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а саме 21.01.2013 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.164 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік, достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання малолітнього сина, які покладені на нього, як батька, Конституцією України (ч. 2 ст.51) та статтею 180 Сімейного кодексу України, ігноруючи вимоги державного виконавця щодо необхідності виконання аліментних зобов`язань та його попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, діючи умисно, з 21.02.2011 року по 01.11.2018, знаходячись у с.Чумаки Дніпровського району Дніпропетровської області, злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дитини (аліментів).

Так, будучи фізично здоровим, ОСОБА_4 без поважних причин офіційно не працював, заходів щодо свого працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу не вживав, з приводу постановки на облік до місцевого центру зайнятості не звертався. Протягом тривалого часу, працюючи у фізичних осіб підприємців, приватних осіб та маючи тимчасовий заробіток, обвинувачений з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу дані про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, аліменти на дитину добровільно не виплачував та будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав, не приймав участі у її вихованні, чим посягав на належний рівень життя і нормальний розвиток дитини.

Таким чином, ОСОБА_4 в період часу з 21.02.2011 по 01.11.2018, тобто в сукупності 93 місяців, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, встановлених рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська, чим допустив заборгованість в сумі 94 736 (дев`яносто чотири тисячі сімсот тридцять шість) гривень 60 (шістдесят) копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав в повному обсязі та розповів у деталях про обставини скоєного, а саме він дійсно має заборгованість по рішенню суду у зв`язку з несплатою аліментів на утримання дитини, він намагався сплачувати аліменти спочатку частково у 2017 році через пошту на ім`я колишньої дружини, державним виконавцем неодноразово попереджувався про необхідність сплати заборгованості по аліментам. На даний час не сплачує заборгованість у зв`язку з відсутністю грошових коштів.

Потерпіла надала заяву про розгляд справи без її участі. Цивільний позов не заявляла, щодо міри покарання поклалась на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.164 КК України, які виразились у злісному ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчиненому особою раніше судимою за даний злочин.

Обставинами, що помякшують його покарання, судом встановлено визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_4 його ставлення до наслідків злочину, враховує визнання вини, суд погоджується з позицією прокурора щодо виду покарання та вважає можливим призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України передбаченому санкцією ч.2 ст.164 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.164 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді 1 року обмеження волі на підставі ст.75 КПК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1