Справа № 333/397/19
Провадження №1-кп/333/316/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні немає малолітніх або неповнолітню дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22 жовтня 2007 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік;
- 14 лютого 2008 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 28 жовтня 2009 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 27 жовтня 2011 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік;
- 23 листопада 2012 року Кіровським районним судом м.Дніпро за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.358 КК України, на підставі ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, та знову вчинив аналогічні злочини за наступних обставин:

Так, 10 травня 2018 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 знаходячись на території Автовокзалу, розташованого по проспекту Соборному 20 у місті Запоріжжя, маючи прямий умисел на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, під приводом оглянути каблучку потерпілого ОСОБА_6 , відкрито заволодів каблучкою вартістю 832,00грн. та ігноруючи вимоги потерпілого ОСОБА_7 повернути каблучку, зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Описаними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 було завдано матеріальну шкоду в розмірі 832,00грн.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та пояснив що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно на початку травня 2018 року у вечірній час доби, він знаходячись на території Автовокзалу у місті Запоріжжя, під приводом оглянути каблучку потерпілого ОСОБА_6 , відкрито заволодів та ігноруючи вимоги останнього повернути каблучку, зник з місця вчинення злочину. В подальшому на території Залізничного вокзалу в м.Запоріжжя він був затриманий працівниками поліції, які вилучили викрадену каблучку.

У скоєному щиросердечно розкаюється.

Не зважаючи на визнання вини у скоєнні злочину обвинуваченим ОСОБА_9 його вина повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- показаннями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що 10 травня 2018 року о 21 год. 30 хв. він знаходився разом з другом ОСОБА_10 на території Автовокзалу, розташованого по проспекту Соборному у місті Запоріжжя, де нього підійшов ОСОБА_9 , та під час розмови, останній під приводом оглянути його каблуку, вихопив її з рук та залишив при собі. Ігноруючи його вимоги щодо повернення викраденого, ОСОБА_9 зник з каблучкою. Подальшому ОСОБА_9 був затриманій на території Залізничного вокзалу м.Запоріжжя працівниками поліції, які вилучили каблучку та повернули йому.

- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 з вбачається, що 10 травня 2018 року о 21 год. 30 хв. він знаходився разом з другом ОСОБА_7 на території Автовокзалу, розташованого по проспекту Соборному у місті Запоріжжя, де до них підійшов ОСОБА_9 , та під час розмови з ОСОБА_7 , останній під приводом оглянути його каблуку, вихопив її з рук та залишив при собі. Ігноруючи їхні вимоги щодо повернення викраденого, ОСОБА_9 зник з каблучкою. Подальшому ОСОБА_9 був затриманій на території Залізничного вокзалу м.Запоріжжя працівниками поліції, які вилучили каблучку та повернули потерпілому ОСОБА_7

- рапортом про вчинення кримінального правопорушення від 04.02.2018 року, відповідно до якого 04.02.2018 року о 20год. 42хв. надійшло повідомлення зі службо 102 про те, що 04.02.2018 року 20год. 42хв.за адресою м.Запоріжжя, вул.Культурна, буд45. побитий чоловік-безхатченко потребує швидкої медичної допомоги.

- даними, встановленими з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №001495 від 11.05.2018 року, відповідно до якого, до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення що 10.05..2018 року 21год. 30хв. Невідома особа на території Автовокзалу в м.Запоріжжя відкрито заволоділа майном.

- даними, встановленими з протоколу огляду предмета від 11.05.2018 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду є срібна каблучка, яку ОСОБА_4 добровільно видав працівниками поліції.

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання від 11.05.2018 року з фотознімками, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка заволоділа його каблучкою 10 травня 2018 року о 21 год. 30 хв. на території Автовокзалу, розташованого по проспекту Соборному 20 у місті Запоріжжя;

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання від 11.05.2018 року з

фотознімками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка заволоділа каблучкою потерпілого ОСОБА_7 10 травня 2018 року о 21 год. 30 хв. на території Автовокзалу, розташованого по проспекту Соборному 20 у місті Запоріжжя.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, оскілки під час заволодіння каблучкою останній погрожував в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Відповідно до п.5,12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Погроза застосування насильства при грабежі полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.
В ходу судового розгляду, як потерпілий ОСОБА_7 та і свідок ОСОБА_10 підтвердили що під час відкритого заволодіння каблучкою ОСОБА_4 на їх адресу жодної погрози застосування насильства не надходило або застосування насильства не відбувалось.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86)
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Вину у його вчиненні ОСОБА_4 визнав, розкаявся. Також суд приймає до уваги вік обвинуваченого та стан його здоров`я, який на цей час на обліках у психіатричному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до інших даних, що характеризують особу винного, він раніше неодноразово судимий за корисні злочини, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, співмешкає з ОСОБА_11 яка є інвалідом 2 групи з дитинства (довідка до акту МСЕК від 23.01.2006 року) що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, думку потерпілого ОСОБА_7 який просить суворо не карати обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, добровільне відшкодування завданої збитків.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин що пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вважає, що виправлення та перевиховування ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, тому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100,366-368,371,373-374,376,395 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 04 січня 2019 року.
Речові докази: срібна каблучка, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 - залишити у користуванні останнього.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1