Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 липня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0004131 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання вісім років позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту проголошення вироку та обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 по 300000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_8 22116,38 грн матеріальної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 17 червня 2016 року в період часу з 20.30 год. до 21.30 год, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із ОСОБА_11 , з якою перебував у фактичних шлюбних стосунках, що виник на побутовому грунті під час розпиття спиртних напоїв, умисно наніс останній не менше семи ударів кулаками обох рук по голові, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_11 померла на місці події.

Даний вирок оскаржено в апеляційному порядку захисником ОСОБА_7 , який при апеляційному розгляді заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти.

В обґрунтування свого клопотання зазначає, що засудивши ОСОБА_5 вироком Рівненського міського суду від 18 березня 2019 року, який не набрав законної сили, на вісім років позбавлення волі, суд обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак, на порушення вимог закону, не вказав строку тримання під вартою, що порушує права обвинуваченого, як особи, що незаконно утримується під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, якою передбачено подання такого клопотання.
Статтею 197 КПК України визначено строк тримання під вартою, який не може перевищувати 60 днів.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Рівненського міського суду від 18 березня 2019 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак сам строк тримання обвинуваченого під вартою не встановлений.
Між тим, тримання під вартою відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів за та проти звільнення ( рішення у справі Хайредінов проти України (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86, від 14 жовтня 2010 року).

У пункті 72 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" суд наголосив, що практика тримання обвинувачених під вартою за відсутності чітких норм, які б регулювали такі питання, в результаті може призвести до позбавлення осіб свободи протягом необмеженого часу без відповідного дозволу суду і, відповідно, є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля.

В апеляційній скарзі захисника ставиться питання щодо скасування вироку через невинуватість ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні. Клопотання щодо звільнення обвинуваченого з-під варти за наведених захисником доводів заявлене 30 липня 2019 року.

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини та відсутність письмового клопотання прокурора щодо строку тримання під вартою ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 знаходиться в стані юридичної невизначеності щодо строку тримання його під вартою, і підлягає негайному звільненню.

Керуючись ч. 3 ст. 206 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про звільнення з-під варти ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти з залу суду.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3