Справа № 404/3025/17
Номер провадження 1-о/404/1/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року Кіровський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
основних присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
запасного присяжного: ОСОБА_6 ,
при секретарі: ОСОБА_7 ,
з участю прокурора: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
засудженого ОСОБА_10 ,
захисника-адвоката: ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький заяву засудженого ОСОБА_10 про перегляд вироку Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 року, за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_10 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 року, пославшись у своїх заявах на ті обставини, що вважає себе незаконно засудженим до довічного позбавлення волі, а його вирок слід переглянути за новоявленими обставинами, так як Верховний Суд України 07.06.2001 року переглянув вирок, однак склад колегії суду не складав присяги судді, а тому є неправомочним, крім того розгляд у Верховному Суді України відбувся без його участі та його захисника. В ході розслідування та розгляду справи було грубо порушено його право на захист, так як його захисник лише двічі відвідував: 09.12.2016 року та 23.03.2017 року. Він не мав можливості спілкуватись із своїм захисником. Під час його затримання 07.01.1999 року працівники міліції вибили з нього явку з повинною, утримуючи протягом тривалого часу в ІВС, тільки 22.01.1999 року його було поміщено до слідчого ізолятора. Весь час його тримали в ІВС прикутим до батареї та змусили оговорити себе. Крім того, по епізодам № 11, 13, 15 відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він також на прохання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 оговорив себе та взяв провину на себе. В ході розслідування слідчий вимагав від нього автомобіль як хабар за перекваліфікацію злочинів, однак він не мав що йому запропонувати, тому відмовився. Вважає, що рішення Європейського суду з прав людини у справах ОСОБА_17 проти України, Чопенко проти України, Фартунський проти України та інші повинні бути застосовані, а також в судовому засіданні уточнив свою заяву та просив також застосувати до нього ст.80 ч.5 КК України та замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі строком 15 років, хоча він відбув вже 21 рік.
В судовому засіданні ОСОБА_10 та його захисник підтримали заяву про перегляд вироку суду за ново виявленими обставинами.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заяви засудженого. Потерпіла ОСОБА_9 не скористалась своїм правом висловити позицію щодо заяви засудженого.
Дослідивши матеріали кримінальної справи №1-20/2000 року та матеріали заяви засудженого судом встановлено наступне:
Вироком Кіровоградського обласного суду від 27 грудня 2000 року ОСОБА_10 був засуджений: за ст.69 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі; за ст.142 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) до 13 років позбавлення волі зконфіскацією всього особистого майна належного засудженому; за ст.17 - п.п. «а», «г», «е», «з», «і» ст.93 КК України (в редакції 1960 року); за ст.93 п.п. «а», «е», «з», «і» КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна належного засудженому; за ст.17- ст.140 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна належного засудженому; за ст.140 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна належного засудженому; за ст.145 ч.1 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі; за ст.193 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі; за ст.223 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна належного засудженому; на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року ) за сукупністю злочинів ОСОБА_10 засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна належного засудженому (том 19 а.с.269-359).
Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 07 червня 2001 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Кіровоградського обласного суду від 27 грудня 2000 року відносно ОСОБА_10 без змін (том 2 а.с.491-513).
Ухвалою Єнакіївського міського суду Донецької області від 06.08.2008 року згідно подання Енакіївської ВК №52 про приведення у відповідність із Законом України « Про внесення змін в КК та КПК про гуманізацію кримінальної відповідальності» від 15.054.2008 року відносно ОСОБА_10 загальний строк покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна належного засудженому, залишено без змін (том 19 а.с.637).
У вказаний період ОСОБА_10 звертався із клопотанням до Президента України про помилування (том 19 а.с.638-639).
Щодо доводів засудженого ОСОБА_10 в тій частині, що при розгляді його касаційної скарги Верховний Суд України грубо порушив його право на захист, а саме розглянув касаційну скаргу у його відсутності та складом суду, судді якого не прийняли присягу судді, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_10 (а.с.370 том 19) отримав вирок суду 26.01.2001 року , а 30.01.2001 року подав касаційну скаргу (том 19 а.с.408-409) , із змісту якої вбачається, що він не погодився із суворістю призначеного покарання та просив призначити покарання із врахуванням його особи більш м`яке, ніж довічне позбавлення волі. Як сама касаційна скарга, так і матеріали, що передували розгляду у Верховному Суді України не містять заяви ОСОБА_10 про бажання бути присутнім під час її розгляду у суді безпосередньо, натомість його захисник ОСОБА_18 приймав участь у судовому розгляду касаційної скарги його підзахисного, що підтверджується відповідним ордером № 60 (том 19 а.с.490), та ухвалою судової колегії по кримінальним справам Верховного Суду України від 07.06.2001 року (том 19 а.с.491 -513). Як вбачається із змісту вказаної ухвали доводи як ОСОБА_10 та і інших засуджених як в частині, кваліфікації дій останніх, а також допущених порушень норм кримінально-процесуального закону під час досудового розслідування, перевірив правильність призначеного покарання, підстав для скасування вироку суду не було встановлено. 02.07.2001 року копія ухвали була направлена засудженому ОСОБА_10 (а.с.537 том 19).
Щодо доводів засудженого, що вказане рішення судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України було прийнято суддями, які не складали присяги судді, про що останньому стало відомо лише 05.01.2017 року ( а. с. 41 том 1 заяви) суд вважає зазначити наступне згідно відповіді на інформаційний запит Верховного Суду України від 23.12.2016 року в особових справах судді Верховного Суду України ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 відсутня інформація про прийняття присяги вказаними суддями. Згідно загальнодоступної інформації, що міститься на сайті Верховного Суду України зазначено, що суддя Верховного Суду України ОСОБА_22 був обраний у 1986 році та здійснював правосуддя до 2010 року, ОСОБА_21 був обраний у 1996 році та здійснював правосуддя до 2006 року, ОСОБА_20 був обраний та здійснював правосуддя до 2010 року. Таким чином на період обрання останніх суддями Верховного Суду Української РСР та Верховного Суду України чинне законодавство не передбачало принесення / складення присяги судді, а тому така інформація і відсутня в їхніх особових справах.
Щодо доводів засудженого ОСОБА_10 в тій частині, що його право на захист було порушено у зв`язку з відсутністю захисника як на стадії досудового розслідування та судового розгляду, про що надав довідку з особової справи, згідно якої з 07.01.1999 року захисник його відвідував двічі 09.12.2016 року та 23.03.2017 року, суд вважає зазначити наступне, що після находження кримінальної справи до суду 21.12.1999 року (том 19 а.с.1-6) у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 не укладав угоди із захисником, а згідно закону участь захисника по цих категорії справ є обов`язковою, при цьому ОСОБА_10 02.03.2000 року подав відповідну письмову заяву про надання захисника за призначенням через відсутність коштів (а.с.42 том 19) 22.03.2000 року ухвалою суду ОСОБА_10 було призначено захисника з числа осіб, які мають свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність, та які приймали участь на досудовому слідстві на підставі відповідних постанов ОСОБА_18 (а.с.28, а.с.45-46 том 19). Також під час розгляду Верховним Судом України касаційної скарги вказаний захисник приймав участь в судовому розгляді. В ході судового розгляду кримінальної справи в Кіровоградському обласному суді та під час подання скарги на вирок суду засуджений не повідомляв про позбавлення його можливості конфіденційної розмови із захисником, необхідність прибуття захисника для конфіденційної розмови в умовах слідчого ізолятора як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, також він не скаржився на захисника з цих підстав. Про те, що його захисник приймав участь у Верховному Суді України під час розгляду справи не знав. 07.01.1999 року під час затримання ОСОБА_10 йому було призначено захисника, а перший допит та явки з повинною того ж дня також проведено у присутності захисника, який приймав участь під час досудового розслідування (том 16, 17).
В частині доводів засудженого ОСОБА_10 в тій частині, що останнього було затримано 07.01.1999 року, при цьому був поміщений до слідчого ізолятора тільки 22.01.1999 року. У вказаний проміжок часу працівники міліції тримали прикутим його до батареї в ІВС, та в результаті катування він написав явки з повинною. Крім того, зазначив, що по епізодам відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 оговорив себе, так як ОСОБА_15 був його кумом та просив взяти вказані епізоди злочинів на себе, так як він був не судимий, на вихованні мав двох неповнолітніх дітей та йому обіцяли не суворе покарання та фінансову допомогу сім`ї, а так само прохання ОСОБА_16 , який був зовсім молодий, нащо він погодився. Крім того слідчий під час досудового розслідування вимагав від нього хабар у виді транспортного засобу ВАЗ 2106, однак він відмовився. З вказаних підстав до органів міліції, прокуратури та суду не звертався та не повідомляв, пославшись на ті обставини, що не мав можливості у зв`язку з режимом його утримання як особи, засудженої до довічного позбавлення волі.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Тлумачення правових норм глави 34 розділу V КПК України та стала судова практика (правові позиції, наведені в ухвалі та постановах Верховного Суду відповідно у справі №754/4860/14-к від 15.07.2019 року, №423/1623/15-к від 16.01.2019 року, №11-1270/11 від 12.11.2018 року, № 583/2535/17 від 06.11.2018 року та інші) вказує на те, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
Такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
При цьому суд керується тим, що згідно з ч.3 ст.26 КПК України обсяг перевірки справи обмежується поданою заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Будь-яких доказів, крім тих, що долучено до кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду, засудженим на обґрунтування наявності нововиявлених обставин суду не надано. Жодні судові рішення, документи або докази, які б встановлювали неправдивість, незаконність отримання, ставили під сумнів допустимість показань свідків, потерпілого, висновків експертів або незаконність отримання доказів, які мали істотне значення для вирішення справи, які не були відомі суду або засудженому на момент ухвалення судового рішення та підтверджували нововиявлені обставини, не подані. Будь-які відомості про кримінальні провадження з цього приводу відсутні.
Системне тлумачення положень ст.459, пунктів 4, 5 ст. 462 та інших норм КПК указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
- вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду;
- вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Таким чином, під час провадження за нововиявленими обставинами дослідженню підлягають саме нововиявлені обставини, які існували на час розгляду справи та не були відомі сторонам кримінального провадження, а не переосмислені та по новому оцінені засудженим докази, що досліджувалися під час кримінального провадження, за відсутності нововиявлених обставин.
Процедура перегляду судового рішення у порядку глави 34 КПК за нововиявленими обставинами не може зводитися до переоцінки доказів у кримінальному провадженні, які були предметом дослідження судами під час його розгляду по суті, а перегляд за нововиявленими обставинами можливий лише тоді, коли після ухвалення вироку виникли нові об`єктивні обставини, які не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, про що також наведено у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року справа №423/1623/15-к.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у заяві ОСОБА_10 та в його поясненнях, наданих в судовому засіданні про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не наведено тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, а також не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин. Доводи засудженого зводяться до незгоди з призначеним покаранням за вироком суду та до переоцінки доказів, які вже досліджено судом при розгляді справи по суті та проаналізовано під час ухвалення вироку, що не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
При розгляді заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами суд першої інстанції не наділений повноваженнями апеляційної чи касаційної інстанції й не може переглядати вирок суду лише на тій підставі, що засуджений з ним не згоден і вважає його незаконним.
У заявах та в самих поясненнях ОСОБА_10 не наведено посилань з обґрунтуванням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких наведено ч.2 ст.459 КПК України та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження за нововиявленими обставинами. Завідомо неправдиве повідомлення про вчинений злочин ОСОБА_10 внаслідок тортур під час затримання, вимагання слідчим хабара у ОСОБА_10 домовленість із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 оговорити себе та взяти на себе вину за вчинення злочинів по епізодам щодо потерпілої ОСОБА_12 , та потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні під час розгляду справи по суті вироком суду, постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру, не встановлено. При цьому не вказано яким чином такі показання мають істотне значення для справи.
Водночас суд керується тим, що не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Перегляд за нововиявленими обставинами можливий лише тоді, коли після ухвалення вироку виникли нові об`єктивні обставини, які не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду (п.4 ч.2 ст.462 КПК України).
Аналізуючи наведене, суд вважає, що вказані заявником в заяві та безпосередньо у судовому засіданні обставини не можуть вважатися нововиявленими, оскільки обставини, які доводять неправильність вироку та відповідали б вимогам ст.459 КПК України, заявник не надав, тому відповідно до приписів ст.467 КПК України заяву ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 року, ухваленого у кримінальній справі №1-20/2000 року, слід залишити без задоволення.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 80 КК України на застосуванні якої наполягає засуджений передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку лише у випадках, коли з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у визначені законом строки, при цьому як встановлено в судовому засіданні обвинувальний вирок щодо ОСОБА_10 набрав чинності та виконується, т.т. ОСОБА_10 відбуває покарання. Тобто останній не може бути звільненим від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.369-372, 459-467 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Кіровоградського обласного суду від 27.12.2000 року, ухваленого у кримінальній справі №1-20/2000 року, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Головуюча суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Основні присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5