ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1269/19 Справа № 214/4920/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
представник потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000388 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, дітей не має, має інвалідність 3 групи, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05 квітня 2016 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 309 ч. 1, 309 ч. 2, 263 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 року, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць, без позбавлення права керування транспортними засобами, з відбування в кримінально виконавчій установі закритого типу.
Строк покарання обвинуваченому рахувати з часу затримання в порядку виконання вироку. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 150000,00 грн. завданої моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, 25 червня 2016 року приблизно 14 години 30 хвилин у Саксаганському районі м. Кривого Рогу по проїзній частині дороги вул. Волгоградської з боку майдану Горького у напрямку майдану Олександра Поля (Артема), по крайній лівій третій смузі руху без пасажирів та вантажу, рухався автомобіль «Мерседес Бенц Віто» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який наближався до регульованого світлофором У-образного перехрестя вул. Волгоградської та вул. Володимира Великого (Мелешкіна).
В цей час, по проїжджій частині вул. Волгоградської з боку майдані Горького у напрямку майдану Олександра Поля (Артема), по крайній лівій третій смузі руху, попереду в попутному напрямку автомобілю «Мерседеі Бенц Віто», з одним пасажиром у салоні, без вантажу, по крайній лівій третій смузі руху, рухався автомобіль, «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався теж наближався до регульованого світлофором У-образного перехрестя вул. Волгоградської та вул. Володимира Великого (Мелешкіна), на якому відбулася зміна сигналу світлофорного обладнання, з зеленого на жовтий сигнал світлофора, після чого з жовтого ні червоний сигнал світлофора.
Водій ОСОБА_11 керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні сигналу світлофора, застосував гальмування ті почав зменшувати швидкість руху керованого ним автомобіля, в подальшому зупинивши вказаний автомобіль, на регульованому світлофором У-образного перехрестя вул. Волгоградської та вул. Володимира Великого (Мелешкіна), пЛ крайній лівій третій смузі руху.
Дорожній рух на перехресті регулюється світлофорними об`єктами обладнаними електронним табло відліку часу, яке дозволяє водіям при наближенні до перехрестя завчасно обирати режим руху керованих ТЗ, та виконати вимоги сигналів світлофору.
В ході подальшого руху водій автомобіля «Мерседес Бенц Віто реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , при наближенні до автомобіля «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який на заборонений сигнал світлофора, застосував гальмування та почав зменшувати швидкість руху керованого ним автомобіль в подальшому зупинивши вказаний автомобіль, на регульованому світлофором У-образного перехрестя вул. Волгоградської та вул. Володимира Великого (Мелешкіна), в крайній лівій третій смузі руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, був непередбачливим, продовжив рухатися небезпечною швидкістю, вчасно мір для зменшення швидкості руху аж до зупинки або безпечного об`їзду перешкоди не прийняв, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д) і 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
«12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Внаслідок не виконання зазначених правил безпеки дорожнього руху України, виконання яких було необхідною й достатньою умовою для запобігання дорожньо-транспортної пригоди, на регульованому світлофором У- образного перехрестя вул. Волгоградської та вул. Володимира Великого (Мелешкіна), в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу по крайній лівій третій смузі руху, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Віто» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який застосував гальмування та почав зменшувати швидкість руху керованого ним автомобіля, в подальшому зупинивши вказаний автомобіль, та стояв попереду в попутному напрямку на вказаному регульованому світлофором У- образному перехресті.
Після чого в результаті зіткнення автомобіль «ЗАЗ 1102», змінив напрямок свого руху виїхав на смугу зустрічного руху, та вчинив зіткнення з автомобілем «Субару Трібека», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який в цей час, рухався по проїжджій частині дороги вул. Волгоградська, у зустрічному напрямку, по У-образному перехресті вул. Волгоградської та вул. Володимира Великого (Мелешкіна), з боку майдану Олександра Поля (Артема), в напрямок майдану Горького, по крайній третій лівій смузі руху.
В результаті дорожньо-транспортного пригоди водій пасажир автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_10 травмований. Відповідно до висновку експерта №1571 від 29 серпня 2016 року потерпілому ОСОБА_12 , заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої ключиці, перелом обох лоних і сідничних кісток, розрив січового міхура, відрив уретри, синці тулубу і нижніх кінцівок, гематома поперекової області, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Між порушенням водієм ОСОБА_7 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіянням потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.
В діях водія ОСОБА_7 , по керуванню автомобілем «Мерседес Бенц Віто» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 року відносно ОСОБА_13 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 71 КК України призначити йому остаточне покарання шляхом часткового приєднання призначеного покарання та покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року у виді позбавлення волі строком на три роки два місяці позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що в порушення норм матеріального права судом першої інстанції призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Крім того, Постановою Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, а саме той факт, що ОСОБА_7 вчинив зазначений злочин будучи раніше засудженим, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Але не зважаючи на вказані факти до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не було застосовано.
В свою чергу, адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 року змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши його від покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що оскаржуваний вирок підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції не врахував, що представник потерпілого та сам потерпілий просили суворо не карати обвинуваченого та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням. Суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_7 розмір покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, тобто більше ніж покарання за попереднім вироком, але суд безпідставно не звільнив його від відбування покарання з випробуванням за вчинений злочин з необережності на підставі ст. 75 КК України, оскільки приписи ст. 71 та ст. 75 КК України не містять заборони щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням у разі, якщо за попереднім вироком засуджений до реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі вимоги про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити.
Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді підтримав апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області, в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого просив відмовити.
Представник потерпілого ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Щодо апеляційної скарги адвоката обвинуваченого, то вирішення даного питання представник потерпілого залишив на розсуд суду.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, пояснення обвинуваченого, думку та пояснення представника потерпілого, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та, водночас до висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, з огляду на наступне.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного йому покарання та призначення йому більш м`якого покарання, з застосуванням ст. 75 КК України, не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Згідно вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання.
Згідно вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , а саме, ті обставини, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом третьої групи, має постійне місце проживання, розкаявся в скоєному, раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, визнано щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
За тих самих обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, з застосуванням ст. 75 КК України, не підлягають задоволенню, як і не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги прокурора в частині призначення більш суворого покарання, також колегія суддів вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , йому призначено необхідне і достатнє покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Проте, водночас, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначити обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК передбачено альтернативні види основних покарань та надано можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності у зв`язку з чим визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину, однак фактично не прийняв дану обставину до уваги призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Таким чином, враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги належним чином кримінальну поведінку засудженого ОСОБА_7 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені статтями 309, 263 КК України, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став й через незначний проміжок часу знову вчинив суспільно-небезпечне діяння проти безпеки руху та життя і здоров`я особи, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
А тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції в оскаржуваному вироку на обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.
Так, згідно приписів ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ст. 34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Як вбачається з обвинувального акту, така обтяжуюча покарання обставина, як рецидив злочину в обвинуваченні ОСОБА_7 не висувалася.
Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України характеризується необережною формою вини.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визнання ОСОБА_7 обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину, поза межами висунутого йому обвинувачення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до ч. 2 ст. 404 КК України, якою передбачено можливість суду апеляційної інстанції вийти за межі апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку посилання на рецидив злочину.
Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, раніше судимий в тому числі і за злочини, передбачені статтями 309, 263 КК України, обставину, яка пом`якшує покарання - щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин що обтяжують покарання і вважає за можливе призначити покарання у межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі з реальним відбуттям та призначенням покарання за сукупністю вироків у відповідності до вимог ст. 71 КК України, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області задовольнити частково.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення йому покарання скасувати.
Ухвалити в частині призначення покарання новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року остаточно призначивши покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу обставину рецидив злочину.
В іншій частині вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року - залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4