Справа № 462/3371/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/333/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 14.06.2017р. щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у кримінальному провадженні № 0000291,
з участю прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 14.06.2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено процесуальні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задоволено частково. Постановлено стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 3649,45 грн. матеріальної шкоди і 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього - 13649,45 грн. У решті цивільного позову - відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_8 28.01.2016 р. близько 13:00 год., знаходячись на вул. О.Кульчицької у м. Львові, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, під час словесної перепалки із ОСОБА_6 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс йому один, а у подальшому ще два удари кулаками в підборіддя. У подальшому їх конфлікт продовжився на АЗК «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові, де ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_6 ще один удар кулаком правої руки в область носа.

Внаслідок таких дій ОСОБА_8 потерпілому спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я у виді двобічного перелому вінцевих відростків нижньої щелепи, крім цього струс головного мозку, перелом кісток носа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, і синці на повіках обох очей, на підборідді зліва, що є легким тілесним ушкодженням.

Не погоджуючись із даним вироком апеляційні скарги подали представник потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , від якої обвинувачений ОСОБА_8 відмовився до початку розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати у частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. Задоволити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 спричинену ним матеріальну шкоду у розмірі 3 649, 45 грн., моральну шкоду у розмірі 45 000 грн. та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вирок суду у частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову є немотивованим та несправедливим. Зазначає про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання не у повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, а саме конкретні обставини вчинення злочину. Внаслідок формального підходу, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, незаконно призначив невиправдано м`яке покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням. При цьому, судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого та обставинам вчинення злочину. Зокрема, не у повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого злочину, безпосереднім об`єктом якого є здоров`я та життя людини.

Вважає, що призначене обвинуваченому покарання з випробуванням, з іспитовим строком є у будь-якому випадку м`яким порівняно з покаранням такого саме виду та розміру, відбування якого пов`язане з реальною ізоляцією особи від суспільства. Суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свого рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, оскільки таких даних у ході судового розгляду кримінального провадження здобуто не було. Суд незаконно застосував до обвинуваченого ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню.

Окрім цього, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні також у частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу, оскільки рішення суду є явно несправедливим та необґрунтованим, з огляду на наступне. Наголошує, що встановлений судом розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. не відповідає дійсному ступеню тяжкості діяння, вчиненого ОСОБА_8 та моральним стражданням, яких зазнав потерпілий внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали свої апеляційні вимоги, обвинуваченого і його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог потерпілої сторони та просили застосувати до ОСОБА_8 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з огляду на те, що в обвинуваченого на утриманні є двоє малолітніх дітей (2010 та 2013 року), прокурора, яка підтримала апеляцію представника потерпілого, однак висловилась про можливість застосування до обвинуваченого амністії, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає до задоволення, разом з тим є підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», виходячи із наступного.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано по ч.1 ст. 122 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_8 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2010 і 2013 р.р. народження, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, згідно наданої характеристики за місцем проживання заяв і скарг відносно нього не поступало. Також суд взяв до уваги думку потерпілого ОСОБА_6 і його представника адвоката ОСОБА_7 , які повідомили, що обвинувачений не вибачився за вчинене, жодної компенсації за заподіяну шкоди потерпілому не сплатив, веде себе зверхньо.

Виходячи з усього вище зазначено суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані обставини дають можливість застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відтак колегія суддів не погоджуються з доводами апеляції про незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. Підстав для застосування до обвинуваченого більш суворого покарання немає.

Щодо цивільного позову, то суд першої інстанції, повно і належно дослідивши всі докази на підтвердження заподіяної потерпілому шкоди, як матеріальної, так і моральної, дійшов вірного висновку про відшкодування такої в розмірі 3649,45 грн. матеріальної шкоди і 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 13649,45 грн.

Сума матеріальної шкоди в розмірі 3649,45 грн. підтверджується наданими потерпілим ОСОБА_6 квитанціями на підтвердження витрат на лікування. Щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., то така є цілком обґрунтована, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав потерпілий через отриманні тілесні ушкодження, та тривалість цих страждань. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума в 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди буде цілком виправданою, обґрунтованою і справедливою.

Разом з тим, звільняються відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи , кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представлених документів у ОСОБА_8 на утриманні двоє малолітніх дітей, донька ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , дата видачі 16.03.2010 року та син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , дата видачі 05.02.2013 року, який є інвалідом дитинства. По відношенню до них не позбавлений батьківських прав.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, відповідно до статті 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Таким чином, враховуючи те, що у обвинуваченого на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» та на даний час на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід звільнити від призначеного покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

В апеляційній скарзі представника потерпілого, адвоката ОСОБА_7 , не порушується питання про прийняття рішення, яке б перешкоджало застосуванню Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо ОСОБА_8 , який звільняється лише від відбування основного покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року. В решті вирок підлягає виконанню в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого без задоволення. Одночасно слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст.376, 405,407, 419 КПК України, п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 14.06.2017р. щодо ОСОБА_8 - без змін.
Застосувати до ОСОБА_8 п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року за ч.1 ст.122 КК України.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4