Справа № 182/5776/19
Провадження № 1-кс/0182/2865/2019
У Х В А Л А

22.08.2019 м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_2 , яке погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2019 за № 0001612 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

21 серпня 2019 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. надійшло клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_2 , яке погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2019 за № 0001612 про арешт майна, а саме нежитлової будівлі комбікормового заводу, об`єкт нежитлової нерухомості, з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Частина 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме ч. 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Дослідивши клопотання слідчого та надані до нього копії матеріалів слідчий суддя вважає, що клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про арешт майна не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, в клопотанні слідчого зазначено, що у проваджені СВ Нікопольського ВП знаходиться кримінальне провадження відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2019 за № 0001612 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Слідчий посилається у своєму клопотанні на те, що 12.06.2019 до Нікопольського ВП звернулася ОСОБА_4 з заявою про те, що невідомі особи, шляхом вільного доступу, з водопровідної башти, розташованої на території КСП ім. Крейсера «Аврора» за адресою: Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, с. Придніпровське вул. Польова, 6, таємно викрали належне їй майно. Сума спричиненого збитку встановлюється.

З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту заяви ОСОБА_4 , з зазначенням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та посилання на положення ст. 2 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

З клопотання слідчого не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову. А зазначення слідчим у клопотанні про необхідність накладення арешту на майно з метою швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, взагалі не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.

Крім того, з тексту клопотання вбачається, що спочатку мова йде про водонапірну башту на території ковбасного цеху, яка переобладнана на бійню для забою ВРХ, свиней та інших тварин, потім про нежитлову будівлю комбікормового заводу, і в прохальній частині слідчий просить накласти арешт на нежитлову будівлю комбікормового заводу, без зазначення адреси розташування вказаної будівлі.

У клопотанні слідчий вказує, що метою накладення арешту на нежитлову будівлю є забезпечення збереження речових доказів, тоді як постанови про визнання вказано майна речовим доказом до клопотання не додано.

Слідчий вказує, що власниками нежитлової будівлі комбікормового заводу є ТОВ «Дніпряне» на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2018 та ТОВ «СНП-Україна» на підставі ухвали суду б/н 19.12.2005 Господарського суду Дніпропетровської області. Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлової будівлі комбікормового заводу за адресою Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, с. Придніпровське, вул.. Польова, 6 є ТОВ «Дніпряне» на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2018 № 276 та № 247.

З наданих слідчим матеріалів, вбачається, що слідчий просить накласти арешт на майно третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Отже, з клопотання про накладення арешту на майно третьої особи може звернутись лише прокурор. У даному випадку з таким клопотання звернувся слідчий в порушення положень ст. 64-2 КПК України.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що в клопотанні слідчого не зазначені підстави та мета для арешту майна, наявність яких передбачена ст. 171 ч. 2 КПК України, та які підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та які мають бути перевірені та досліджені слідчим суддею при вирішені питання щодо арешту майна, а лише є посилання на норми закону, які дають роз`яснення поняття арешту майна та завдання арешту.

Слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не містить конкретного обґрунтування підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Також слідчий суддя вважає, що в клопотанні про арешт майна не обґрунтовані співрозмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника майна. Так, слідчий просить накласти арешт на майно підприємства, яке не має відношення до даного кримінального провадження.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не зазначені підстави та мета для накладення арешту та не доведена необхідність у накладенні арешту на майно.

Зазначене унеможливлює слідчого суддю, при вирішенні питання про арешт майна перевірити та враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, що є обов`язком слідчого судді в правильному розумінні ч. 2 ст. 173 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Слідчий суддя вважає необхідним клопотання слідчого про арешт майна повернути прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні, в зв`язку з невідповідністю клопотання вимогам ст. 171 КПК України, та встановити строк 72 години, для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_2 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2019 за № 0001612 про арешт майна - повернути прокурору Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 для усунення недоліків, надавши для цього строк в сімдесят дві години з часу отримання ухвали.

Копію ухвали надіслати прокурору Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1