Справа № 526/964/19
Провадження № 1-кп/526/146/2019

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч кримінальне провадження № 0000033 від 24.04.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та жителя

АДРЕСА_1 , громадянина

України, освіта середня, розлученого, не працюючого,

раніше судимого Гадяцьким районним судом Полтавської

області 27.07.2018 за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України до

штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів

громадян, в сумі 850 грн., штраф сплачений 09.08.2018,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,

встановив:

Рядовий ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, 18.06.2015 був направлений із Військово-медичного клінічного центру ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 для подальшого лікування у військову частину НОМЕР_2 (військовий шпиталь АДРЕСА_3 ), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, рядовий ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, враховуючи та усвідомлюючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 18.06.2015 не прибув для лікування у військову частину НОМЕР_2 (військовий шпиталь АДРЕСА_3 ) та в подальшому не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_3 (колишня військова частина польова пошта НОМЕР_4 ), яка дислокується у АДРЕСА_3 , направився до свого місця проживання у АДРЕСА_1 та під час незаконної відсутності у частині, обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього і лише 28.06.2016 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині за вищевикладених обставин визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся, просив суворо не карати, відповідно до положень ст.63 Конституції України від дачі показань відмовився.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України, як умисне нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання суд виходить з вимог ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Обставинами, що пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст. 67 КК України - відсутні.

ОСОБА_5 на обліках у лікарів нарколога, психіатра та фтізіатра не перебуває.

Згідно досудової доповіді ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середнім. Разом з тим, орган пробації вважає, що з урахуванням того, що ОСОБА_5 усвідомлює наслідки вчиненого, щиро розкаюється, має намір стати на шлях виправлення, його виправлення можливе без позбавлення волі і не становить високої небезпеки для суспільства.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує як обставини , що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, так і те, що відповідно до ст.12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення , передбачене ч.4 ст.407 КК України віднесено до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, його відношення до вчиненого, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину, наявність на його утриманні хворої матері, тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання , виходячи з санкції ч.4 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України, тобто звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, оскільки саме таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2, ч.2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, та не підлягає оскарженню в частині заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1