Справа № 442/6805/19
Провадження № 1-кс/442/1652/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року

Слідча суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старший лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, -
в с т а н о в и л а :
Слідчий СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження №0001593 від 26.08.2019р. з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України,з клопотанням, в якому просить накласти арешт на виявлені та вилучені 23 вересня 2019 року під проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 речі та документи потерпілого ОСОБА_5 , а саме : чоловіче портмоне чорного кольору з надписом «Укрсиббанк», паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 16.04.1998, виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пластикова картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , пластикова картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 посвідчення серії НОМЕР_6 від 15.04.2019 на ім`я ОСОБА_5 , картка фізичної особи - платника податків № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 25.08.2019 року у Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_5 , про те, що 25.08.2019 близько 03.00 год проснувшись, помітив у своїй кімнаті №1 с. АДРЕСА_2 , що через незачинені двері кімнати проникла невідома особа, яка відкрито викрала кошти у сумі 1000 гривень, мобільний телефон «Нокіа» з сім-картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_8 , паспорт громадянина України, три пластикових карти «Приватбанк», яка відразу втекла. В ході проведення досудового розслідування 23 вересня 2019 року з метою встановлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в порядку ст.223 КПК України слідчим СВ Дрогобицького у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 проведено невідкладний обшук в приватному будинку АДРЕСА_1 , який згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ою Дрогобицькою держнотконторою 28.05.1988 p., за №2-1010 на праві власності належить ОСОБА_8 . В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: чоловіче портмоне чорного кольору з надписом «Укрсиббанк», паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 16.04.1998, виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пластикова картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , пластикова картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 посвідчення серії НОМЕР_6 від 15.04.2019 на ім`я ОСОБА_5 , картка фізичної особи - платника податків № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 24.09.2019р. вилучені речі було визнано речовими доказами.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відтак, враховуючи те, що у разі будь-якого зволікання з накладенням арешту на вилучені під час проведення обшуку від 23.09.2019р. речі, як докази можуть бути втрачені, що може перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування.Просить клопотання задоволити.
Слідчий СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Крім того, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається із копії Постанови про визнання предмета як речового доказу від 24.09.2019р., вилучені речі, а саме : чоловіче портмоне чорного кольору з надписом «Укрсиббанк», паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 16.04.1998, виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пластикова картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , пластикова картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 посвідчення серії НОМЕР_6 від 15.04.2019 на ім`я ОСОБА_5 , картка фізичної особи - платника податків № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за №0001593.
Враховуючи ст.173 КПК України та вирішуючи питання про арешт майна, судом враховано правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому судом враховано те, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди), однак суд не вважає, що є достатні підстави для накладення арешту на майно.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання, воно містить ряд суттєвих розбіжностей, зокрема ОСОБА_5 звернувся 25.08.2019р. із письмовою заявою до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області про відкрите викрадення у нього невідомою особою грошових коштів у сумі у сумі 1000 гривень, мобільного телефону «Нокіа» з сім-картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_8 , паспорту громадянина України, трьох пластикових карток «Приватбанк», однак при невідкладному обшуку в приватному будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 - 23.09.2019р. було виявлено та вилучено ряд речей, які не було зазначено при викраденні.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що відкрите викрадення здійснила невідома особа, та в матеріалах справи відсутні докази, з яких саме підстав проводився невідкладний обшук у приватному будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 .

Крім того, суд, при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За змістом положень КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що не доводить необхідність арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна за вищенаведених обставин не може підлягати задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 131, 132, 163, 167, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :

Відмовити слідчому СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у задоволенні клопотання про арешт майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1