В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2019 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000815 від 07 листопада 2013 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, раніше не судимого,

- у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

учасники провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , ордер №130421 від 10 липня 2019 року

потерпіла ОСОБА_6 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 06 листопада 2013 року близько 17:20 год., керуючи мікроавтобусом марки "RENAULT-MASTER", реєстраційний номер НОМЕР_1 , при сутінках, при нормальній видимості, рухався по вулиці Миру, в бік вулиці Поштова в смт.Криве Озеро Миколаївської області. При цьому, на перехресті вказаних вулиць, йому необхідно було виконати маневр поворот на ліво, для чого останній під`їхав до перехрестя, та зупинився перед проїзною частиною вулиці Поштова, пропускаючи транспортні засоби, що рухались по вулиці Поштова. У цей же час по правому краю проїжджої частини вулиці Поштова у напрямку перехрестя вулиць Поштова та Миру, рухався велосипедист ОСОБА_8 , яка у спеціальному кріслі, прикріпленому до заднього багажника велосипеда марки "Либідь", перевозила свою малолітню доньку ОСОБА_6 , 2008 р оку народження. При виконанні маневру поворот наліво обвинувачений ОСОБА_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи можливість заздалегідь побачити, що з лівого боку від нього по вулиці Поштовій у напрямку до перехрестя, наближається велосипедист ОСОБА_8 , перед виконанням повороту наліво не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_8 , яка рухалась по правому краю проїжджої частини вулиці Поштова прямо, у напрямку до вказаного перехрестя, не пропустив вказаного велосипедиста, хоча зобов`язаний був надати йому перевагу в русі в даній дорожній ситуації, все ж таки розпочав маневр поворот наліво, чим грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.16.11 на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; п.10.5 поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч. В свою чергу, велосипедист ОСОБА_8 через малу відстань в момент виникнення небезпеки, не мала технічної можливості запобігти зіткненню з мікроавтобусом марки "RENAULT-MASTER", реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті порушень обвинуваченим ОСОБА_3 зазначених вимог Правил дорожнього руху України, відбулося зіткнення передньою лівою частиною мікроавтобуса марки "RENAULT-MASTER", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з правою задньою частиною велосипеда "Либідь". Малолітня ОСОБА_6 , 2008 року народження, яка в цей час знаходилась у спеціальному кріслі, прикріпленому до заднього багажника велосипеда марки "Либідь", отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості як ті, що потягли за собою довготривалий розлад здоров`я. Невідповідність дій обвинуваченого ОСОБА_3 вимогам п.п.10.1, 16.11, 10.5 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний у ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що причиною ДТП стало те, що він не помітив вчасно велосипед, яким керувала ОСОБА_8 .. Цивільний позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього 4 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Законний представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні просив піддати обвинуваченого кримінальній відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства, цивільний позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.
Крім усних пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 , його вина у вчиненні злочину повністю доведена дослідженими в ході судового розгляду доказами:
- свідок ОСОБА_8 в суді підтвердила, що 06 листопада 2013 року везла на велосипеді свою доньку - потерпілу ОСОБА_6 , раптово їх збив мікроавтобус, яким керував ОСОБА_3 , при цьому вона рухалась згідно ПДР України.
- свідок ОСОБА_9 в суді підтвердила, що проживає неподалік місця, де 06 листопада 2013 року сталася ДТП, бачила як ОСОБА_3 надавав допомогу ОСОБА_8 , з дитиною, потім відвіз їх до лікарні, обвинувачений був дуже схвильований;
- протоколом огляду місця ДТП від 06 листопада 2013 року р., план-схемою та таблицями зображень до нього;
- висновком №220 від 06 червня 2014 р. судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу микроавтобуса ""RENAULT-MASTER", реєстраційний номер НОМЕР_1 , проведеної судовим експертом Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ ;
- висновом експерта №672-М від 22 грудня 2014 р., проведеного на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи судово-медичним експертом Первомайської міськлікарні потерпілої ОСОБА_6 , 2008 року народження;
- протоколом слідчого екперименту від 04 серпня 2015 року;
Таким чином, суд прийшов до висновку, що в ході судового розгляду зібрані достатні докази на підтвердження вини ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого злочину, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особу винного в їх сукупності, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин справи.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття у вчиненому, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
Із врахуванням викладеного суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. На думку суду, даний вид покарання є необхідним і достатнім, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого злочину і наслідками, які настали в результаті його вчинення.
Положеннями ч.5 ст.74 КК України регламентовано, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.
Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що з моменту вчинення вказаного злочину, тобто з 06 листопада 2013 року, минуло більше трьох років.
Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, останній вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, 06 листопада 2013 року, відтак на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України, трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Відповідно до положень ч.3 ст.49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Як вбачається із наданої в розпорядження суду вимоги про судимість відносно ОСОБА_3 , останній раніше не судимий, на час вчинення кримінального правопорушення на утриманні мав малолітню дитину, за час судового розгляду нового злочину не вчиняв.
Тобто, перебіг трирічного строку давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України не переривався та сплинув на час ухвалення вироку.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно звільнити від призначеного покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Розглядаючи заявлений цивільний позов законнного представника потерпілої ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до положення ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_7 мотивує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди родиною були витрачені кошти на лікування, проте підтверджуючих документів надати не має можливості за спливом часу, але орієнтовна вартість лікування склала 5000 грн., також пошкоджено велосипед, вартість якого складає 5000 грн..

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які свідчили б про наявність завданої потерпілому матеріальної шкоди, а також її розмір, шляхом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 5000 грн. моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 на обґрунтування розміру моральної шкоди зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , що пов`язані із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_7 , яка зазнала не тільки фізичних, а й моральних страждань, які знайшли свій прояв у фізичних стражданнях дитини під час самої події та під час лікування, а також стражданнях, викликаних хворобливим станом дитини, яка була здоровою та рухливою, а після травм, заподіяних ОСОБА_3 , довгий час була в шоковому стані та зовсім погано спала. Зазначене переконує суд у тому, що потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_6 , у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями потерпілою ОСОБА_7 , зазнали моральних страждань, тому суд приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. повністю.
Витрати за проведення судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу №220 від 06 червня 2014 року в розмірі 294.00 грн., судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму і обставин ДТП №18-1116 від 12 квітня 2019 року в розмірі 2288.00 грн., а всього на загальну суму 2582.00 грн., згідно ст.ст.122, 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 у даному провадженні не затримувався, запобіжні заходи відносно не обиралися.
Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.367-369, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5 000(п`ять тисяч) грн..
Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 2582.00 грн..
Речові докази:
- автомобіль "RENAULT-MASTER", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на зберіганні у ОСОБА_3 , залишити останньому як законному володільцю.
- велосипед "Либідь", який знаходився на зберіганні у ОСОБА_8 , залишити останньому як законному володільцю.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.
Апеляція на вирок суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Кривоозерський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

СУДДЯ :