Справа № 216/5247/19
провадження 1-кс/216/4587/19
УХВАЛА
іменем України
про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна

30 серпня 2019 року місто Кривий Ріг

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представника особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт майна, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0001549, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0001549, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 24.08.2019 до Криворізького ВП надійшло письмове звернення заступника директора ТОВ "САНПРО" ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які протидіють законній господарській діяльності підприємства шляхом обмеження доступу до території підприємства "ІК Актив", що розташоване за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Коломойцівська,3, з яким ТОВ "САНПРО" укладено договір оренди. Внаслідок протидії законній господарській діяльності, шляхом блокування в`їзду на територію підприємства і фактичного припинення його діяльності, заподіяно матеріальну шкоду та обмежено законні права осіб, які займаються законною господарською діяльністю - ТОВ "САНПРО".

В ході огляду місця події, а саме відкритої ділянки місцевості, що розташована перед вхідними воротами в`їзду до території підприємства ТОВ «ІК Актив», яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, Саксаганський район, вул. Коломойцівська, 3, було виявлено та вилучено, транспортний засіб - автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter»,білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , який відповідно до відомостей AMT (МВС) належить ОСОБА_8 та транспортний засіб - автобус марки «VOLKSWAGEN Transporter», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_7 , який відповідно до відомостей АМТ (МВС) належить ОСОБА_8 .

Вилучені в ході огляду транспортні засоби - автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , та автобус марки «VOLKSWAGEN Transporter», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_7 , є предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій і, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 24.08.2019р. вказані транспортні засоби, було визнано речовими доказами.

30 серпня 2019 року слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в якому просила накласти арешт на вказане вище майно.

Прокурор та слідчий, кожен окремо, у судовому засіданні клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні.

Представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, адвокат ОСОБА_5 , заперечував щодо задоволення клопотання, так як вважає клопотання необґрунтованим та безпідставним про що надав письмові заперечення.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про необґрунтованість клопотання та відмови у його задоволенні з наступних підстав.

Згідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 18 Конвенції обмеження щодо прав і свобод не застосовується для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Згідно з вимогами частини 1, пункту 1 частини 2 та частини 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокерма: 1) збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Так, об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення полягає у тому, що невстановлені особи протидіють законній господарській діяльності підприємства шляхом обмеження доступу до території підприємства "ІК Актив", що розташоване за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Коломойцівська,3, з яким ТОВ "САНПРО" укладено договір оренди, вчинивши тим самим кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.206 КК України.

Органом досудового розслідування у якості підстав для застосування арешту майна зазначено, що з метою належного зберігання речових доказів стороною кримінального провадження, а також фактичне позбавлення свідка можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном.

Вилучені в ході огляду транспортні засоби - автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , та автобус марки «VOLKSWAGEN Transporter», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_7 , на думку слідчого, є предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій.

Однак, з наданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, не убачається жодного доказу, який би вказував, що зазначені автомобілі мають відношення до обставин кримінального провадження №0001549 від 24 серпня 2019 року, оскільки належать ОСОБА_8 на законних підставах, не наведено жодного доказу, що вилучені автомобілі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 206 КК України, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто зазначене майно не має ознак речового доказу, у розумінні положень ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного, аналізуючи норми діючого процесуального законодавства, слід дійти висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 167, 170,-172-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову у накладенні арешту на майно набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу слідчого судді про відмову у накладенні арешту на майно може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1