Справа №463/4572/19
Провадження №1-кс/463/2307/19
У Х В А Л А

26 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, уродженцю м. Миколаїв Львівської області, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовцю 79 окремої аеромобільної бригади, солдату, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України відмова від несення обов`язків військової служби.
В ході проведення досудового слідства, встановлено, що ОСОБА_5 20.06.2014р. призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 06.05.2014 №454/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.06.2014 №22 ОСОБА_5 призначено в команду НОМЕР_1 окремої аеромобільної бригади. Цього ж дня ОСОБА_5 у складі вказаної команди вибув у військову частину НОМЕР_2 (колишня в/ч НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки останній повинен був вибути у 79 окрему аеромобільну бригаду у м. Миколаїв. Однак, 20.06.2014р. близько 16 год. 00 хв. на плацу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 солдат ОСОБА_5 , відкрито, демонстративно, не використовуючи обману усно та у подальшому письмово висловив своє небажання нести військову службу і фактично цього ж дня припинив виконувати обов`язки військової служби та у подальшому вибув до свого постійного місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що на його думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а після пред`явлення підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 виїхав за кордон та перебував у розшуку, внаслідок чого є підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Відтак, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з приводу чого необхідність взяття ОСОБА_5 під варту є виправданим кроком.

Захисник проти клопотання заперечив з тих підстав, що підозра є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_5 був відпущений додому за вказівкою заступника командира частини при умові написання цієї заяви. Крім того, не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування чи суду. Прокурор не довів існування таких ризиків і тому, просить обрати менш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав пояснення свого захисника.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
До Єдиного реєстру досудового розслідування 22.07.2014р. року внесені дані з приводу вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 409 КК України.
Про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_5 повідомлено 26.03.2015р.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про взяття під варту має відповідати стандарту «розумна підозра». Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 23 від 20.06.2014р. та поіменним списком до цього наказу, згідно якого солдат ОСОБА_5 призваний у команді НОМЕР_4 на військову службу по частковій мобілізації, власноручно написаною заявою ОСОБА_5 від 20.06.2014р., за змістом якої він відмовився від військової служби за сімейними обставинами, які підтверджують факт відмови підозрюваного від військової служби.
Такі докази в об`єктивному зв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , тоді як пояснення сторони захисту по суті направлені на встановлення обставин відмови підозрюваного від несення обов`язків військової служби, що становить суть інкримінованого кримінального правопорушення та підлягає детальному дослідженню безпосередньо під час досудового розслідування чи судового розгляду.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину
Санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Вважаю, що в ході розгляду клопотання було доведено лише наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні злочину та наявність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від відповідальності.
Частина 3 ст. 176 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Згідно матеріалів клопотання, досудове розслідування у вказаній справі спочатку велось військовою прокуратурою Львівського гарнізону, у зв`язку з чим питання, пов`язані з досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження були підсудні слідчому судді Шевченківського районного суду м. Львова. З часу внесення відомостей до ЄРДР та після повідомлення про підозру ОСОБА_5 його захисником, а також самим підозрюваним скеровувались запити до Шевченківського районного суду м. Львова про надання інформації щодо стадії розгляду цим судом клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_6 від 26.06.2015р., підозрюваний працював автомийником. Згідно даних паспорта підозрюваного, останній виїздив за межі України лише у 2018р.
Крім того, встановлено, що він має намір в подальшому сприяти встановленню істини у справі, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким позитивно характеризується, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, тобто має міцні соціальні зв`язки, що в сукупності, виключає можливість застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Однак, беручи до уваги, що при розгляді клопотання було доведено наявність вказаних вище обставин, передбачених п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, приходжу до висновку, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Керуючись вимогами статей 176-179, 183, 194, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 .
Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків:
1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою,
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора чи суду,
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,
4) утримуватися від спілкування з свідками, у вказаному кримінальному провадженні, за винятком необхідності, викликаної проведенням слідчої дії або судового розгляду,
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Строк дії даної ухвали становить 2 місяці, починаючи з 26 листопада 2019 року до 26 січня 2020 року включно.
Контроль за виконанням ухвали в частині покладення обов`язків покласти на слідчого.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1