Справа №635/4847/19
Провадження по справі № 1-в/635/505/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 21 липня 2016 року засуджений вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до основного покарання приєднана невідбута частина покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2012 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 22 березня 2016 року по день винесення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року залишений без змін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року, зарахований строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2016 року по 20 жовтня 2016 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року набрав законної сили 20 жовтня 2016 року.
Початок строку відбування покарання 22 березня 2016 року.

Кінець строку відбування покарання 27 листопада 2019 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на наступні обставини: відсутність дисциплінарних стягнень, наявність п`яти заохочень, позитивної характеристики та позитивної поведінки, участь в програмах ресоціалізації, забезпеченість житловим, можливість працевлаштування після звільнення та відбуття ним необхідного строку покарання за вироком.

.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 травня 2019 року, у задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року відмовлено.

Враховуючи викладене, суд досліджує дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» після постановлення ухвали Харківським районним судом Харківської області від 23 листопада 2018 року.

Так, зі змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 02 травня 2019 року вбачається, що підставою для відмови у задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року стало те, що засуджений ОСОБА_4 ставленням до праці не міг довести своє виправлення, оскільки фактично за весь час відбування покарання з 22 червня 2016 року по момент розгляду подання відпрацював всього 5 місяців.

Разом з тим, як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» та довідки про його заробітну плату, після постановлення судом ухвали від 23 листопада 2018 року останній відпрацював всього два місяці у січні та лютому 2019 року, що свідчить про те, що засуджений після розгляду відносно нього питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належних висновків для себе не зробив.

Також суд враховує ту обставину, що після відмови судом у задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , останній був заохочений лише один раз.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого за вищевказаний період, зміст зазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений після постановлення Харківським районним судом Харківської област ухвали від 23 листопада 2018 року своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Позитивна характеристика, надана начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_6 09 липня 2019 року, наявність п`ятьох заохочень, з яких лише одне було застосовано після постановлення вищевказаної ухвали, відсутність стягнень та відбуття засудженим строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Також суд враховує дані про особу засудженого, який неодноразово судимий, на даний час відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. харкова від 21 липня 2016 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, судом визнано обтяжуючою обставиною рецидив злочинів, вчинив зазначений злочин в період умовно-дострокового звільнення за вироком Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2012 року. При цьому, суд враховує ту обставину, що до засудженого вже неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Люботинського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2002 року, Харківського районного суду Харківської області віж 18 грудня 2006 року та за вироком Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2012 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період умовно-дострокового звільнення вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 22 серпня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1