ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2940/19 Справа № 206/5048/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні подання ДУ Ігренський ВЦ №133 щодо засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на відсутність підстав для застосування положень ст. 81 КК України щодо засудженого, оскільки подання має формальний характер, та сама по собі наявність заохочень та відсутність стягнень (погашені), не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи поведінка засудженого зазнає позитивних змін. Також, суд вказав, що до кінця строку відбуття покарання ОСОБА_6 залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець припадає на 13.05.2020, а термін відбутого проміжку часу є недостатнім для того, щоб впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення нових злочинів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого просить ухвалу скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 370 КПК України, прийнято незаконне, необгрунтоване й невмотивоване рішення, оскільки не досліджено матеріали особової справи засудженого та не з`ясовано який саме, відбутий проміжок часу ОСОБА_6 , суд вважає недостатнімдля його виправлення. Окрім того, вказує, що суд дійшов невмотивованих висновків щодо недоведеності сумлінної поведінки й виправлення засудженого та не спростував доводів подання, та вважає, що рішення підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 щодо безпідставної відмови у застосуванні до ОСОБА_6 умовно-достроково звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст .50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання установи повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, ОСОБА_6 засуджений вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.04.2018 невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі замінено на обмеження волі.

Засуджений відбув 2/3 частини призначеного строку покарання. За час відбування покарання в ДУ ІВЦ №133 має позитивну характеристику.

Поряд із цим, під час відбування покарання в інших установах, засуджений характеризувався посередньо. За весь час відбування покарання, мав 3 стягнення, які погашені в установленому законом порядку, та 6 заохоченнь.

Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_5 про необгрунтованість судового рішення через ненадання судом належної оцінки особі засудженого при вирішенні питання про відмову в задоволенні продання про умовно - дострокове звільнення, колегія суддів вважає такими, що не знайли свого підтвердження під час судового розгляду.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Щодо твердження захисника, про те, що судом не встановлено, який саме проміжок часу був недостатнім для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення нових злочинів, колегія суддів наголошує, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним. Так, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього відомості, наявні у справі, беруться в їх сукупності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, та виходить з того, що поведінка ОСОБА_6 протягом всього строку відбування покарання не зазнала позитивних змін, та засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Отже, з оскаржуваного рішення видно, що суд першої інстанції оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4