ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1528/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" грудня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

основних присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

запасних присяжних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003880 за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 15, п. 6 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Головуючим у судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, строк дії якого спливає.

Сторона обвинувачення, думку якої підтримав потерпілий, вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та продовження даного виду запобіжного заходу.

Сторона захисту, думку якої підтримав обвинувачений, категорично заперечувала проти продовження строку тримання їх підзахисного під вартою та просила змінити запобіжний захід на непов`язаний з позбавленням волі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, головуючий виходить з наступного.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
При цьому суд вважає, що в даному конкретному випадку підозра відносно ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих злочинів, є небезпідставною.
Більш того, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігач, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення.
Також, на даній стадії вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх належності, достовірності і допустимості, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, для прийняття рішення щодо визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, не допускається, оскільки відповідне рішення ухвалюється судом в нарадчій кімнаті при винесенні вироку чи ухвали про закриття провадження чи застосування примусових заходів медичного характеру.
Перевіряючи наявність чи відсутність продовження існування ризиків, встановлених при застосуванні та продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про їх підтвердження з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу винного.
При цьому суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки фактично містять лише посилання на незгоду з пред`явленим обвинуваченням та відсутністю доказів вини ОСОБА_12 .
Твердження про наявність в обвинуваченого дружини та дитини, не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути визнані самостійною підставою для визнання недоцільним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Доводи захисника стосовно незадовільного стану здоров`я обвинуваченого суд вважає слушними, проте такі доводи самі по собі, за відсутності відомостей медичного характеру про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, та за уваги на надання обвинуваченому медичної допомоги, не можуть бути підставою для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу.
Також суд не вбачає порушення граничного строку тримання під вартою, передбаченого ч. 3 ст. 197 КПК України, оскільки положеннями вказаної частини станні встановлено сукупний строк тримання під вартою під час досудового розслідування, а не судового розгляду.

При цьому приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом не береться до уваги позиція останнього, який свої вини не визнає, як така, що не має значення при вирішення вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинуваченого як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

Враховуючи наведене суд вважає, що в даному випадку продовження запобіжного ув`язнення не виконує фактично завчасного виконання вироку (рішення Томазі проти Франції).

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_12 , вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людини, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків і з наведених підстав не визначає розмір застави.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16 лютого 2019 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий