У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього положень ст. 81 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить прийняти справедливе рішення по справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 вказує на те, що всі стягнення, які на нього були накладені під час відбування покарання, погашені. Відмічає, що останнє стягнення було 23.10.2017 р., протягом двох років не допускав порушення режиму, а 30.07.2019 р. отримав заохочення, однак, вказана обставина залишилась поза увагою суду.
Стверджує, що став на шлях виправлення, оскільки на даний час працює, незважаючи на ряд невиліковних хвороб, стягнень не має, натомість має заохочення. При цьому, його матір є особою похилого віку та потребує операції.
Зауважує, що раніше працював завгоспом у ВК № 93 та всіляко сприяв ремонту, зокрема, його мати ОСОБА_7 , неодноразово надавала будівельні матеріали на загальну суму 30 тис. грн.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

20.08.2019 р. до Казанківського районного суду Миколаївської області від засудженого ОСОБА_5 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_5 засуджений Березнегуватським районним судом Миколаївської області: 02.09.2013 р. за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 19.09.2013 р. за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 28.10.2013 р. за ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалами Апеляційного суду Миколаївської області від 26.11.2013 р. та 14.01.2014 р. вироки Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02.09.2013 р. та 28.10.2013 р. залишені без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03.06.2014 р., на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02.09.2013 р. та злочинів передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 147 КК України за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28.10.2013 р. визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 р. постановлено виконувати самостійно.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08.02.2016 р. засудженому ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 02.08.2013 р. по 14.01.2014 р. та з 11.12.2012 р. по 13.12.2012 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Врахувавши матеріали подання та особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що процес перевиховання (виправлення) засудженого ОСОБА_5 не відбувся, про що свідчать характеризуючі матеріали, складені в період відбування покарання ОСОБА_5 в установах виконання покарань, а тому клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Березнегуватським районним судом Миколаївської області: 02.09.2013 р. за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 19.09.2013 р. за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 28.10.2013 р. за ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03.06.2014 р., на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02.09.2013 р. та злочинів передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 147 КК України за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28.10.2013 р. призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 р. постановлено виконувати самостійно.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08.02.2016 р., засудженому ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 02.08.2013 р. по 14.01.2014 р. та з 11.12.2012 р. по 13.12.2012 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З характеристики, яка міститься в матеріалах особової справи, наданої державною установою «Казанківська виправна колонія (№93)», вбачається, що перебуваючи в державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» до праці не залучався, порушував встановлений режим утримання, мав стягнення, заохочень не мав. Прибувши до державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» до роботи ставиться негативно, зневажливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснює, свідомо використовує їх не за призначенням, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. У відносинах з представниками адміністрації не завжди ввічливий, не тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем, публічно демонструє зневажливе ставлення до законних вимог персоналу. У скоєному злочині не розкаюється, визначену судом міру покарання вважає справедливою. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує негативно, правильних висновків для себе не робить, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. У колективі засуджених скритний, конфліктний, дружні стосунки підтримує з особами різної спрямованості.
За довідкою про заохочення та стягнення, за весь період відбуття покарання засуджений ОСОБА_5 має 11 стягнень, які не погашенні у встановленому законодавством порядку та 1 заохочення за сумлінне ставлення до праці, дотримання техніки безпеки та зразкову поведінку.
Як вбачається з протоколів № 24 від 26.10.2016 р., № 4 від 24.02.2017 р. та № 16 від 27.07.2018 р., засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні ст. ст. 81, 82, 101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення та не здатний до самокерованої правослухняної поведінки.
Крім того, як вбачається із листа Департаменту з питань помилування Адміністрації Президента України від 31.07.2017 р. № 21-0129/17, клопотання засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, у зв`язку з тим, що він неодноразово засуджений, на шлях виправлення не стає та продовжує вчиняти умислі злочини, у тому числі тяжкі, у місцях позбавлення волі порушував режим утримання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Посилання апелянта на наявність у нього захворювань та матері, яка є особою похилого віку і потребує операції, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки такі обставини не є підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому не мають значення для вирішення даного питання.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3