УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001312, за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 30 серпня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Миколаївської області, українця, одруженого, з середньою технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001312 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0001312 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, та як наслідок з грубим порушенням прав малолітньої потерпілої. Крім того, висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 було затверджено та скеровано до Корабельного районного суду м.Миколаєва 17.07.2017 року. Ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 31.07.2017 призначено до судового розгляду. Пізніше під час судового розгляду проведено допит малолітньої потерпілої у режимі відеоконференції із іншого приміщення суду, у зв`язку з тим, що остання є малолітньою особою та відмовлялась давати показання у присутності обвинуваченого. Під час допиту потерпіла повідомила деталі вчинення протиправних дій щодо неї, крім того було допитано одного з неповнолітніх свідків, що негативно позначилося на психологічному стані здоров`я малолітньої потерпілої.

У зв`язку з прийняттям рішення Вищою Радою Правосуддя України про відставку головуючого судді ОСОБА_9 від 21.05.2019 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було передано на розгляд іншому складу суду.

У випадку, передбаченому ч.2 ст.319 КПК України, докази, що були дослідженні під час судового розгляду до заміни судді, зберігають доказове значення та можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.

Проте, після надходження обвинувального акту до нового складу суду вищезазначені обставини не з`ясовувалися та рішення вказаного характеру не приймалися.

Вказує, що під час проведення досудового розслідування з урахуванням психологічного стану малолітньої потерпілої, не вдалося встановити точний час, число та місяць вчинення розпусних дій. При цьому необхідно враховувати вік потерпілої особи - повних 8 років, психологічний та емоційний стан, сильне душевне хвилювання малолітньої, сором, осуд зі сторони близьких та знайомих, страх бути покараною.

В свою чергу, новий склад суду всупереч вимогам міжнародних стандартів у галузі дотримання прав та забезпечення потреб дітей груп ризику, прийняв рішення про повернення обвинувального акту, з формальних підстав, які не носять характеру грубих порушень кримінального процесуального закону.

Також, в ухвалі суду не конкретизовано, які саме відомості, передбачені ст. 291 КПК України, відсутні у обвинувальному акті, та взагалі не оцінено на відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства вказаний процесуальний документ.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

18.07.2019 року до Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2017 року за №0001312 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Ухвалою суду від 30.08.2019 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000189 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, повернуто прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт суддя зазначив, що в обвинувальному акті з необхідною ясністю не зазначені фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 розпусних дій щодо малолітньої особи.

В обвинувальному акті взагалі відсутні дані щодо хоча б орієнтовного часу доби, коли мали місце такі дії, а зазначається лише період біля двох місяців.

Але і цей період також визначений неконкретно, тому що вказується, що ОСОБА_6 здійснював дії, які можуть бути кримінально караними, в період з березня 2017 року до 09 травня 2017 року неодноразово, натомість епізоди (або хоча б останній епізод) можливої протиправної діяльності не розмежовані.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.283, ст.291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч.2 ст.291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Із вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.
Так, відповідно до ч.2 ст.42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п.3 ч.2 ст.283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (ст.293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч.1 ст.337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч.2 ст.347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст.348 КПК).

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Однак, при формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_6 , в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, органом досудового розслідування, взагалі не зазначені дані щодо фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 злочину, крім того не зазначено час вчинення злочину, а лише період біля двох місяців.
Але і цей період також визначений неконкретно, тому що вказується, що ОСОБА_6 здійснював дії, які можуть бути кримінально караними, в період з березня 2017 року до 9 травня 2017 року неодноразово, натомість епізоди (або хоча б останній епізод) можливої протиправної діяльності не розмежовані. Вказаний недолік «розмиває» обвинувачення, перешкоджає стороні захисту визначити його «кількісну» сторону, тобто той обсяг протиправних дій, які інкриміновані і від яких необхідно захищатися.
Таким чином, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України в обвинуваченні не сформульовано фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, у вчинені якого ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_6 .

Обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що позбавляє обвинуваченого ОСОБА_6 права бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та унеможливлює якісний і повний захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 30 серпня 2019 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001312 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України повернуто прокурору залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: