Житомирський апеляційний суд
Справа №287/260/18-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000566 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30 травня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Олевського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30 травня 2019 року в частині цивільного позову, а саме розміру моральної шкоди, змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_9 до 30 000,00 гривень.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд повинен був врахувати фінансові можливості для реального відшкодування цієї шкоди. Також суд не врахував, що у нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, він є інвалідом II групи, не працює.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, не навів в рішенні відповідних мотивів.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілою ОСОБА_9 подано письмові заперечення в яких просить вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30 травня 2019 року в частині цивільного позову, а саме розміру моральної шкоди, залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 30 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, з встановленням 2 років іспитового строку, поклавши на засудженого передбачені ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: велосипед марки «Аіст», який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 повернуто останній; мопед марки « Дельта», який знаходиться на зберіганні у засудженого ОСОБА_6 повернуто останньому .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 31473,18 гривень та моральної (немайнової) шкоди в розмірі 100000,00 гривень, заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну ( немайнову ) шкоду в розмірі 100 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави :

- 1144,00 гривні судових витрат, за проведення авто-технічної експертизи від 11.01.2018 року № 3/1149;

-1144,00 гривні судових витрат, за проведення авто-технічної експертизи від 13.02.2018 року № 3/1150 ;

-1144,00 гривні судових витрат, за проведення авто-технічної експертизи від 04.04.2018 року № 3/302.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 23.10.2017 року, близько 18.40 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним, технічно справним, відповідно до висновку експерта від 11.01.2018 №3/1149, мопедом марки «Дельта», без державного номерного знаку, рухався по вул. Лесі Українки с. Варварівка Олевського району Житомирської області в напрямку автодороги Київ-Ковель. На ділянці дороги, напроти будинку №6 по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_6 , в порушення, відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи від 04.04.2018 №3/302, вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

-п. 13.1 ПДР, який зобов`язує водія транспортного засобу залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, стану транспортного засобу дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

-п. 13.3 ПДР, який зобов`язує водія під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, а саме відстані до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, а також безпечного інтервалу, а саме відстані між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, внаслідок чого при випередженні, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , яка рухалася на велосипеді марки «Аіст» в попутному напрямку, від чого остання впала на асфальтобетонне покриття дороги.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), що сталася, велосипедист ОСОБА_9 отримала, відповідно до висновку судово - медичної експертизи від 19.02.2018 №25, тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, геморагічного забою правих лобних та скроневої долей, які ускладнилися розвитком післятравматичного церебрального арахноїдиту, енцефалопатії 11 ст. з лікворо-динамичними порушеннями, вегето-судинною дистонією, грубим ураженням черепно-мозкових нервів (7пара) парезу зліва, які були небезпечними для життя в момент спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинуваченого та потерпілу, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, роз`яснивши їм й іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема, неможливість надалі оспорювати фактичні обставини в апеляційному порядку, з чим всі учасники погодились.

Встановлені судом обставини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється, у зв`язку з чим в апеляційному порядку вирок в цій частині не переглядається.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта щодо зменшення розміру спричиненої моральної шкоди та вважає їх безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку ст.128 КПК України пред`явлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути на її користь спричинену матеріальну шкоду в сумі 31473,18грн. та моральну шкоду в сумі 100000 грн.

З оскаржуваного вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 відшкодував потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 31500грн.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення, відповідно до вимог закону врахував характер дій обвинуваченого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом, здійснив наїзд на велосипедиста потерпілу ОСОБА_9 , яка рухалась в попутному напрямку. Також враховано судом й тяжкість наслідків, які настали в результаті винних дій ОСОБА_6 , а саме те, що потерпіла отримала відкриту черепно-мозкову травму, перелом кісток склепіння та основи черепа, та інші тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок зазначених травм потерпіла отримала інвалідність другої групи, вимушена була тривалий час проходити медикаментозне лікування та продовжує лікуватися до теперішнього часу, що вимагає від неї зусилля, необхідні для відновлення стану здоров`я, порушує звичайний уклад її життя, нормальні соціальні зв`язки.

У судовому засіданні апеляційного суду потерпіла, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначила, що має на утриманні 3 дітей, розлучена, не працює, оскільки звільнилась з роботи в зв`язку з отриманням інвалідності.

Отже, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, визначивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілій, в сумі 100000 гривень. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивачів та інтересів відповідача (п.6ч.1ст.3ЦК України).

В апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для зміни вироку суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду в частині відшкодування моральної шкоди та не свідчать про те, що суд не врахував вимоги розумності та справедливості з огляду на обсяг страждань потерпілої ОСОБА_9 та інших негативних наслідків, пов`язаних з діям обвинуваченого ОСОБА_6 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 30 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині цивільного позову, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді