Провадження №11-кп/991/18/19
судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду
(провадження № 11-кп/991/18/19)
Я не погодився з більшістю колегії в тому, що Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду на етапі вирішення клопотань до початку розгляду апеляційної скарги по суті має повноваження направити матеріали провадження за цією апеляційною скаргою до Солом`янського районного суду міста Києва для їх подальшого спрямування до суду апеляційної інстанції, якому було адресовано таку апеляційну скаргу.
Така позиція ґрунтується на наступному.
2.Ухвала суду мотивована тим, що кримінальні провадження щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, судовий розгляд яких у судах першої інстанції не закінчено до дня початку роботи Вищого антикорупційного суду, тобто до 05.09.2019, передаються до Вищого антикорупційного суду для розгляду в установленому КПК порядку.При цьому суд посилався на положення статті 33-1 та пункту 20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України № 2509-VIII від 12.07.2018).
4.04.11.2019 суддею-доповідачем призначено розгляд апеляційної скарги.
5.18.11.2019 у судовому засіданні на етапі вирішення клопотань до початку розгляду апеляційної скарги по суті згідно з частиною 2 статті 405 КПК захисник заявив клопотання про направлення його апеляційної скарги для розгляду до Київського апеляційного суду, якому він її адресував первісно, або ж її повернення до Солом`янського районного суду міста Києва (далі клопотання захисника). Мотивував клопотання тим, що свою апеляційну скаргу він адресував не Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду, а Київському апеляційному суду.
7.Таке рішення більшістю колегії обґрунтоване тим, що зважаючи на приписи частини 1 статті 397, пункту 1 частини 2 статті 396 та з огляду на таку загальну засаду кримінального провадження як диспозитивність, більшість колегії суддів вважає, що суд першої інстанції не мав права втручатися у свободу розсуду апелянта, згідно якої він наділений виключним суб`єктивним процесуальним правом при поданні апеляційної скарги самостійно обирати суд апеляційної інстанції, якому її адресувати. Тому, направивши апеляційну скаргу не до Київського апеляційного суду як просив апелянт, а до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, суд першої інстанції втрутився в процесуальні права апелянта, повноважень на вручання в які не мав. При цьому абзаци 4 та 6 пункту 20-2 розділу XI «Перехідні положення» КПК стосуються повноважень суду апеляційної інстанції і не надають суду першої інстанції права визначати апеляційний суд всупереч волі учасника судового провадження.
Мотиви окремої думки
8.Суд першої інстанції через три дні після закінчення строку апеляційного оскарження судового рішення надсилає отримані апеляційні скарги разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції (частина 1 статті 397 КПК).
9.Суд апеляційної інстанції відповідний апеляційний суд, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване судове рішення, а також Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду стосовно, зокрема, судових рішень інших судів першої інстанції, ухвалених до початку роботи Вищого антикорупційного суду в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених КПК до підсудності Вищого антикорупційного суду (пункт 20 частини 1 статті 3 КПК).
10.Таким чином, Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду є судом апеляційної інстанції і стосовно судових рішень місцевих загальних судів (у тому числі і судових рішень Солом`янського районного суду міста Києва), ухвалених до початку роботи Вищого антикорупційного суду, за умови, що ці рішення ухвалені в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених КПК до підсудності Вищого антикорупційного суду.
14.З дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду» у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснюється Національним антикорупційним бюро України або досудове розслідування яких здійснювалося Національним антикорупційним бюро України та закінчено прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури суди апеляційної інстанції (крім Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду) припиняють приймати до розгляду апеляційні скарги (пункт 20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК).
15.Таким чином, при направленні Солом`янським районним судом міста Києва апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (лист від 07.10.2018 (том 2 а. с. 7) було відомо, що:
16.За таких умов Солом`янський районний суд міста Києва правильно не направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, а скерував її до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
18.Більше того, КПК передбачає передання провадження до іншого суду лише з підстав та у порядку, які визначені у статті 34 КПК. Інших норм, які б регламентували передачу провадження з одного суду до іншого суду у КПК не міститься. Клопотанням захисника фактично було ініційовано передачу провадження до іншого суду поза порядком, передбаченим статтею 34 КПК, що є додатковим аргументом на користь неможливості задоволення такого клопотання.
19.При вирішенні клопотання захисника слід було врахувати правові наслідки його задоволення. Так, ухвалою від 18.11.2019 направлено матеріали за апеляційною скаргою до Солом`янського районного суду міста Києва для їх подальшого спрямування до суду апеляційної інстанції, якому було адресовано таку апеляційну скаргу, тобто до Київського апеляційного суду.
21.За таких умов Київський апеляційний суд буде вимушений на підставі абзацу 8 пункту 20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК передати провадження за апеляційною скаргою до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду для розгляду в установленому КПК порядку.
22.Таким чином, ухвала від 18.11.2019 спричинить лише те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 у такому ж вигляді і з таким же складом матеріалів надійде до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
23.У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2009 у справі Sutyazhnik v. Russia (заява № 8269/02) Європейський суд зокрема, дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки. Під правовим пуризмом, виходячи із практики Європейського суду з прав людини, слід розуміти невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок. Тобто мова фактично йде про недопустимість надмірного та необґрунтованого формалізму.
24.Із врахуванням наведеного вище, правовий пуризм, на мою думку, характерний для клопотання захисника та ухвали від 18.11.2019, адже у цьому випадку ухвалою від 18.11.2019 фактично скасовується рішення Солом`янського районного суду міста Києва про передачу на підставі статті 397 КПК апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, яке у кінцевому рахунку призведе до надходження цієї ж апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, але пізніше, після дотримання формальних процедур (при тому, що необхідність їх дотримання спростована викладеними вище аргументами).
На підставі викладеного вважаю, що клопотання захисника про направлення його апеляційної скарги для розгляду до Київського апеляційного суду, якому він її адресував первісно, або ж її повернення до Солом`янського районного суду міста Києва слід було залишити без задоволення та перейти до розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05.09.2019 по суті.
Суддя ОСОБА_1