печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі представника власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , що полягає у неповерненні вилученого майна під час обшуків у кримінальному провадженні № 0000123, -

В С Т А Н О В И В :
27.05.2019 у провадження Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 28.05.2019, на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000123, яка полягає у неповерненні вилученого під час обшуку майна, у якій просив зобов`язати уповноважених осіб Генеральної прокуратури України повернути вилучене під час обшуків, проведених 21.03.2019 та 27.03.2019, за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (приміщення АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та м.Київ, вул.,Смоленська, 31/33 (приміщення АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»), майно, власником якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 21.03.2019 та 27.03.2019 проведено обшук за вказаними адресами, на підставі ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва, під час виконання якої вилучено речі, на які до цього часу не накладено арешт.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник органу досудового розслідування прокурор ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що обшук було проведено на підставі ухвал слідчих суддів №757/13347/19-к від 15.03.2019, №757/15550/19-к від 26.03.2019, №757/11273/19-к від 05.03.2019. Вказане у скарзі майно було вилчено з дозволу суду, зазначено в ухвалах, а тому не є тимчасово вилученим майном, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.3 ст.307, ч.2 ст.364 КК України.

05.03.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва №757/11273/19-к задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на проведення обшуку приміщень та їх складових частин, у яких розташоване відділення ПАТ КБ «Приватбанк», за адресою: м.Київ, вул..Маршала Тимошенка, 13-а, з метою відшукання речей і документів, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані стороною обвинувачення у якості доказів під час судового розгляду.

15.03.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва №757/13347/19-к задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на проведення обшуку квартири та її складових частин за адресою АДРЕСА_1 з метою відшукання речей і документів, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані стороною обвинувачення у якості доказів під час судового розгляду.

26.03.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва №757/15550/19-к задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на проведення обшуку приміщень та їх складових частин, у яких розташоване відділення АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за задресою: м.Київ, вул..Смоленська, 31-33, з метою відшукання речей і документів, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані стороною обвинувачення у якості доказів під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Виходячи з матеріалів скарги, встановлено, що вилучене за адресами: АДРЕСА_1 , м.Київ, вул.Маршала Тимошенко 13/а (приміщення АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та м.Київ, вул.,Смоленська, 31/33 (приміщення АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»), майно, на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/13347/19-к від 15.03.2019, №757/15550/19-к від 26.03.2019, №757/11273/19-к від 05.03.2019, на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію обшук.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час дослідження даної скарги за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , що полягає у неповерненні вилученого майна під час обшуків у кримінальному провадженні № 0000123 відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Проголошення повного тексту судового рішення відбудеться о 17:55 год. 10 червня 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1