Справа №463/2139/16-к
Провадження №1-кп/463/28/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000524 від 22.04.2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Верин Миколаївського району Львівської області, українця, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358 КК України -
в с т а н о в и в:
Згідно направленого на адресу суду прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури області обвинувального акту від 22.04.2016 року ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, а також використання завідомо підробленого документа.
Так, ОСОБА_5 в лютому 2013 року за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи спільний умисел на підроблення документів, ввів в оману свого знайомого ОСОБА_9 , не повідомивши останнього про свої істинні наміри, запропонував ОСОБА_9 за грошову винагороду виступити формальним власником приміщення, у зв`язку з чим підписати декілька документів. При цьому, він запевнив ОСОБА_9 , що його дії не є протиправними та не несуть для ОСОБА_9 негативних наслідків. ОСОБА_5 з відома та згоди ОСОБА_10 , вступив у попередню змову з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 , який за грошову винагороду в сумі 1000 доларів США виготовив свідоцтво на право власності на нежитлові приміщення № НОМЕР_1 від 20.04.2001 року та технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , які були оформлені на ім`я ОСОБА_9 . 01.03.2013 року ОСОБА_5 , з відома та згоди ОСОБА_10 , привіз ОСОБА_9 у АДРЕСА_3 , де розташований відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, де, ввівши в оману ОСОБА_9 , передав останньому вказані підроблені документи та повідомив про необхідність подачі їх для реєстрації права власності державному реєстратору. ОСОБА_9 , будучи введеним в оману ОСОБА_5 , подав свій паспорт громадянина України та передані ОСОБА_5 підроблені правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення державному реєстратору, використавши їх таким чином, в результаті чого на ОСОБА_9 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 та отримано Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304443 від 02.03.2013 року.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні в повному обсязі, щиро розкаявся, заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Крім цього, пояснив, що весною 2013 року він покинув своє місце проживання та проживав і працював у м. Києві, лише в 2016 році дізнався, що перебуває в розшуку, тому прибув до слідчого для надання показань.
Захисник підтримав заявлене клопотання, зазначив, що з часу вчинення інкримінованих злочинів закінчилися строки передбачені ст. 49 КК України для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. Такий строк не зупинявся та не переривався, оскільки сам факт перебування його в розшуку не означає, що він переховувався, про підозру дізнався лише 22.04.2016 року.
Прокурор, представник потерпілого та потерпілий заперечили проти клопотання, покликаючись на те, що після оголошення обвинуваченого в розшук постановою від 24.05.2013 року та зупинення досудового розслідування строки встановлені ст. 49 КК України для притягнення його до кримінальної відповідальності зупинилися. Під час його допиту 22.04.2016 року ОСОБА_5 повідомив, що коли зрозумів, що ОСОБА_8 використав його, і його також будуть розшукувати, тому поїхав у м. Київ. Відтак, свідомо переховувався і залишив своє місце проживання.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку всіх учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Ч. 1 ст. 285 КПК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
2) три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;
3) п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, що відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, яке мало місце до 01.03.2013 року, п`ятирічний строк давності для притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, минув. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, яке мало місце 01.03.2013 року, трирічний строк давності для притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, минув.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Постановою слідчого від 24.05.2013 року ОСОБА_5 оголошено в розшук та зупинено досудове розслідування (т.1 а.с.224).
При розгляді клопотання суд враховує викладений в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17 висновок про те, що під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження.
Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.
Матеріали кримінального провадження № 0000524 від 22.04.2016 року не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства. Натомість вони свідчать про те, що обвинувачений визнає вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3, ч.4 ст. 358 КК України, щиро кається та активно сприяє розкриттю злочину.
З огляду на зазначені обставини, ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.
При цьому, обвинуваченому роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, після чого ОСОБА_5 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Таким чином, клопотання обвинуваченого є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Наведені вище мотиви не спростовують доводи сторони обвинувачення. Так, надіслані повідомлення про підозру від 24.05.2013 року, не підтверджують, що ОСОБА_5 було про такі відомо, натомість він об`єктивно їх не міг отримати, так як на той час не проживав за вказаними в них адресами. Також в матеріалах відсутнє підтвердження про отримання ним виклику до слідчого. Тобто, ОСОБА_5 очевидно не усвідомлював, що саме відносно нього проводиться слідство і його обов`язок прибути до слідчого чи постати перед судом. Щодо показань ОСОБА_5 як підозрюваного, то із змісту протоколу його допиту від 22.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 було відомо, що ОСОБА_8 розшукують за шахрайство, оскільки він ввів в оману чоловіка і проаналізувавши ситуацію зрозумів, що той його використав, тому поїхав у м. Київ, де проживав та працював. Насамперед його метою було знайти ОСОБА_8 для з`ясування обставин, які склалися, а не ухилятися від слідства, так як він міг лише припускати, що його будуть розшукувати. При цьому, ОСОБА_5 заперечував свою причетність до шахрайських дій, тому і не міг знати, що його будуть підозрювати у вчиненні цього злочину. А вказавши при допиті, що як тільки дізнався від родичів про те, що він теж перебуває в розшуку, відразу з`явився у правоохоронні органи дати правдиві показання, що мало місце 22 квітня 2016 року, ОСОБА_5 тим самим і підтвердив, що про такі обставини дізнався у 2016 році, як він пояснив в судовому засіданні, що додатково підтверджує відсутність ухилення його від слідства, а саме вчинення будь-яких умисних дій, вчинених з метою уникнути кримінальної відповідальності за злочин.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди належить залишити без розгляду, так як такий не вирішено у відповідності до ст. 129 КПК України, у зв`язку із закриттям кримінального провадження, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України надає право цивільному позивачу пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 285, 286, 288 КПК України, ст.ст. 12, п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, суд -
у х в а л и в:
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Закрити кримінальне провадження № 0000524 від 22.04.2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди - залишити без розгляду.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1