Дата документу 09.08.2019 Справа № 320/360/17-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/837/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/360/17-к
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005504, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, який є фізичною особою підприємцем, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням уточнення до неї), захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_14 на вирок колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційних скаргах та в уточненнях до них обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вважають, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції було допущено такі порушення, які, відповідно до ч.1 ст. 409 КК України, є підставою для зміни вироку та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України. Під час судового розгляду кримінального провадження та ухваленні вироку, судом першої інстанції були порушені вимоги ч.1 ст.411 КПК України, оскільки: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме, не підтверджений прямий або непрямий умисел на вчинення вбивства ОСОБА_15 ; суд дослідив, але не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, а саме, обставини вчинення злочину - характеристика місцевості, де відбувались події, наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 , наявність пошкоджень на його автомобілі, характеристику місцевості, де відбувались події - околиця міста, відсутність освітлення, відсутність заселених житлових будинків та інше; суд не взяв до уваги свідчення ОСОБА_16 , мотивуючи тим, що вона є дружиною ОСОБА_6 , але не довів неправдивість цих свідчень, разом з тим обґрунтував свої висновки свідченнями потерпілої ОСОБА_10 , які суттєво відрізняються на різних стадіях - досудового розслідування, на початку та під час судового розгляду справи та не узгоджуються між собою, суд не взяв до уваги свідчення ОСОБА_16 , обґрунтувавши це тим, що вона є дружиною ОСОБА_6 , але взяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_17 , який є близьким родичем потерпілої та ОСОБА_18 , з яким вони безпосередньо перед вбивством вживали алкогольні напої; суд не взяв до уваги факт пошкодження автомобіля ОСОБА_19 під час нападу на нього, обґрунтувавши це рішення тим, що не встановлено час коли такі механічні пошкодження були утворені, але і не обґрунтував, що ці пошкодження не були спричинені саме під час нападу на нього.

Наявність у вироку невідповідностей висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки матеріалами кримінального провадження не доведено наявність в його діях злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому, відповідно до ч. 1 ст.409 КК України зазначені порушення судом при ухваленні вироку від 18.12.2018 року є підставою для зміни цього вироку та ухвалення нового вироку з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України.

Обґрунтовуючи цей вирок суд посилається на досліджені докази, які, на переконання суду, є логічними, послідовними. За своїм змістом не містять протиріч, в деталях узгоджуються між собою.

Зазначене обґрунтування вироку не є таким, що відповідає зазначеним вище критеріям та не спростовують позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому всі докази сторони обвинувачення не доводять його вину.

Під час досудового слідства і під час судового розгляду кримінального провадження він неодноразово пояснював, що 15.10.2016 року, коли він на своєму автомобілі їхав разом із своєю дружиною додому, навпроти межі домоволодінь ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , на проїжджій частині його автомобіль, який рухався із швидкістю приблизно 5-7 км на годину, примусово зупинила група агресивно налаштованих людей у нетверезому стані, які перешкоджаючи руху його автомобіля перегородили проїжджу частину, вперлися руками в капот його автомобіля і він був змушений зупинити рух, бо міг наїхати на зазначених осіб. Скло на лівій передній двері автомобіля, де сиділа його дружина - ОСОБА_19 , було привідкрито, тому один з нападників, як він пізніш дізнався - ОСОБА_21 зірвала з голови його дружини шапку, схватила за волосся та вдарила дружину головою по одній з деталей салону автомобіля, спричинивши, як в подальшому з`ясувалось, їй тілесні ушкодження. Він заблокував всі двері, оскільки нападники, як я пізніш дізнався - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 і невідомий чоловік вимагали вийти з автомобіля розібратись, що він сприймав як погрозу його життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю його дружини, а також заволодіти грошовими коштами та мисливською зброєю, які знаходились в автомобілі. Нападників він не впізнав, оскільки місце, де вони зупинили автомобіль, було неосвітлене, була суцільна темрява. Місце зупинки знаходилось навпроти межі домоволодінь ОСОБА_18 та ОСОБА_20 і відстань до калитки, яка веде у двір Парапанових була приблизно 10-15 метрів. В цій частині вулиці Тополина крім сім`ї ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ніхто не мешкає. Це околиця міста, тому він не розраховував на допомогу сторонніх осіб. Нападники під час примусової зупинки били ногами та руками по передній частині автомобіля, а коли він зупинився, оточили його та почали розгойдувати, вимагаючи вийти з автомобіля. Він привідкрив скло на своїй двері на 5-7 см. та попросив звільнити проїжджу частину, а коли нападники вдарили якимось твердим предметом по даху автомобіля, через привідкрите скло здійснив постріл вгору з пістолета, який знаходився в салоні автомобіля. Цей пістолет не є вогнепальною зброєю, не потребує будь-яких дозволів на придбання та за своїми характеристиками не може спричинити тілесних ушкоджень. Стріляв він вгору для того, щоби звуком пострілу відлякали нападників. Після пострілу, нападники звільнили проїжджу частину і він поїхав в напрямку свого будинку, зателефонувавши по дорозі до поліції, якій повідомив про напад на нього. Умислу на вбивство або на спричинення тілесних ушкоджень він не мав, стріляв вгору та був переконаний, що за своїми характеристиками цей пістолет є безпечним для оточуючих.

Перебіг зазначених обставин підтверджується як об`єктивними речовими доказами -автомобілем Mitsubishi Outlender XL державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на капоті, правій та лівій стороні кузова виявлені та вилучені слідчим понад 10 відбитків пальців рук лише придатних для ідентифікації особи серед безлічі відбитків, які, на переконання експерта, не придатні для ідентифікації, що повністю підтверджує його версію про примусову зупинку, так і механічні пошкодження як в нижній передній частині автомобіля у вигляді нещільного прилягання захисного комерсу з правої сторони бамперу нещільного прилягання бамперу до лівого та правого крила автомобіля, які виникли внаслідок не однократного нанесення різноспрямованих механічних пошкоджень здебільшого спрямованих знизу вверх, які утворились саме від ударів нападниками ногами під час зупинення автомобіля, а також механічним пошкодженням на даху автомобіля, яке утворилось внаслідок удару твердим предметом і це підтверджується експертним трасологічним дослідженням, виконаним спеціалістами Дніпропетровського відділення ХНДІСЕ ім. Бокаріуса (т.2 а.с.77-81). Це дослідження враховано судом як доказ у справі. Саме про такий механізм зупинення автомобіля та його пошкодження давав пояснення ОСОБА_6 ще під час огляду його автомобіля слідчим ОСОБА_24 і це підтвердив у судовому засіданні понятий ОСОБА_25 . Пошкодження на даху автомобіля було зафіксовано слідчим ОСОБА_26 у протоколі огляду автомобіля (т.1 а.с.86) (цей протокол був прийнятий та досліджений судом як належний доказ, але йому не надана оцінка та про нього у вироку суду нічого не зазначено) того ж дня, що і огляд автомобіля, здійснений слідчим ОСОБА_24 , де і зазначено, що був оглянутий весь автомобіль на предмет наявності механічних пошкоджень і саме на його вимогу, що підтвердив понятий ОСОБА_25 був ретельно оглянутий дах автомобіля. Слідчий ОСОБА_26 відповідно до витягу з реєстру досудових розслідувань входив в групу слідчих, які розслідували кримінальне провадження про вбивство ОСОБА_27 .. Після огляду автомобіля слідчим ОСОБА_24 , цим автомобілем він вже не користувався, оскільки автомобіль був поставлений на зберігання на територію Мелітопольського ВП.

Суд порушив принцип презумпції невинуватості, зазначивши що суду не надано доказів утворення механічних пошкоджень на автомобілі саме 15.10.2018 року та відсутність відомостей про те, що відбитки пальців рук залишені ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_18 суду не надано, тому суд, прийшов до хибного висновку про те, що відсутність ідентифікації не спростовує показань зазначених осіб. Така оцінка суду саме підтверджує його позицію про примусове зупинення його автомобіля, оскільки ця позиція не спростовує його показань щодо перебігу подій. Тобто, стороною обвинувачення суду не надано доказів того, що ці пошкодження автомобіля утворились в інший, ніж він зазначав, проміжок часу, а тому його показання щодо утворення цих пошкоджень саме під час нападу на його автомобіль увечері 15.10.2016 року стороною обвинувачення не спростовані як і не спростовані відомості про примусове зупинення автомобіля.

Суд, невірно оцінивши цю сукупність доказів, у вироку зазначив, що у судовому засіданні не доведено доказами пошкодження автомобіля саме нападниками - ОСОБА_31 , ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 , оскільки вони це заперечують, натомість відсутність доказів того, що пошкодження автомобіля утворились в інший час повинно бути оцінено судом з урахуванням ст. 17 КПК України, як доведений факт утворення цих пошкоджень саме під час нападу на ОСОБА_32 та його дружину, як про це зазначав ОСОБА_33 з самого початку досудового розслідування.

Обставини перебігу подій з його пояснень підтверджуються також і поясненнями свідків та потерпілої, які пояснили, що ОСОБА_21 стояла поруч з правою передньою двір`ю автомобіля, яка на питання захисника пояснила, що можливо і зачепила по обличчю ОСОБА_34 , яка сиділа на правому передньому сидінні. Показаннями ОСОБА_18 , який під час досудового слідства та у судовому засіданні пояснив суду що в момент зупинки автомобіля він стояв навпроти лівої передньої фари, а ОСОБА_35 та ОСОБА_22 стояли біля лівої передньої двері автомобіля.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.1 ст. 115 КК України, суд посилається на показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_36 . Оцінюючи ці показанні, суд вказав що зі слів ОСОБА_18 . ОСОБА_22 розмовляв через відкрите вікно двері автомобіля, але у судовому засідання, при перехресному допиті він пояснив, що вони розмовляли через скло двері. В судовому засіданні цей же свідок 16.10.2016 року пояснив у судовому засіданні, що автомобіль зупинився приблизно в 25 метрах від порогу будинку ОСОБА_20 . З урахуванням розташування будинку на присадибній ділянці, місце, де був зупинений автомобіль знаходилось саме навпроти межі присадибних ділянок ОСОБА_20 та ОСОБА_18 . Іншим орієнтиром розташування місця події були свідчення ОСОБА_18 , який у судовому засіданні пояснив, що події відбувались біля купи піску, яка на той час знаходилась навпроти межі його та ОСОБА_20 домоволодінь. Навіть потерпіла ОСОБА_21 у судовому засіданні 12.10.2017 року пояснила, що всі події відбувались не біля воріт її домоволодіння, а в 3-4

метрах від цих воріт. Саме під час цього допиту ОСОБА_21 сказала, що він її чоловіку -

ОСОБА_37 не погрожував. Під час допиту в суді ОСОБА_18 заявив, що до

подій 15.10.2016 року між ним та ОСОБА_30 не було жодних конфліктів та і взагалі

конфлікти з ними виключаються, бо вони були друзями.

З метою з`ясування обставин події, стану учасників цієї події, достовірності їх свідчень, сторона захисту двічі заявляла клопотання про доручення до матеріалів справи протоколів допитів ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , але було задоволено лише клопотання про доручення протоколу допиту ОСОБА_38 .

Доказом упередженого ставлення суду при розгляді цього кримінального провадження і ухваленні вироку є також посилання на висновок експерта №574-3 від 24.11.2016 року (т.1 а.с.92-96), яким суд підтверджує його вину у вчиненні саме навмисного вбивства ОСОБА_15 Зазначивши у вироку що вилучені у нього 6 патронів ОСОБА_39 не є боєприпасами, суд між тим не зазначив, що вилучений у нього ж пістолет "Safari-РФ 430» не є вогнепальною зброєю, про що зазначено в цьому висновку і в подальшому суд кваліфікуючи спричинені ОСОБА_40 тілесні ушкодження, описує їх утворення як вогнепальне поранення, на переконання суду, підтверджує наявність у нього саме умислу на вбивство.

У вироку суд зазначив, що за своїми властивостями пістолет, який вилучений у нього, об`єктивно, на малій відстані може спричинити смерть. Разом з тим у вироку не зазначено на підставі чого суд прийшов до такого висновку.

У вироку суд зазначав, що патрони до цього пістолету не є боєприпасами, але не зазначав, що сам пістолет не є вогнепальною зброєю, як це встановлено судово-балістичною експертизою.

У вироку суд зазначив, що він здійснив один постріл в голову ОСОБА_15 чим йому було заподіяно вогнепальне поранення та внаслідок цього поранення настала смерть ОСОБА_15 .

Формулюючи таким чином вирок, суд тим самим стверджує, що він здійснив прицільний постріл саме в голову ОСОБА_15 , що саме по собі потягло зазначені вище наслідки.

Як вже зазначалось вище, "Safari-РФ 430» не є вогнепальною зброєю та не придатний для нанесення такого виду травмувань, які можуть потягти за собою смерть людини. Але під час допиту судово-медичного експерта ОСОБА_41 в судовому засіданні 22.06.2018 року, він пояснив, що потрапляння саме в око ОСОБА_15 кулі з цього пістолета спричинило йому тяжкі тілесні пошкодження, оскільки потрапляння кулі в будь-яку іншу частину голови або обличчя таких важких наслідків не настало би. На переконання експерта потрапляння кулі в око є випадковістю.

Під час судового розгляду стороною захисту було заявлено про недопустимість такого доказу як судово-медична експертиза №993 від 19.12.2016 року, та заявлено клопотання про призначення комплексної судової медико-балістичної експертизи, на розгляд якої могло би бути поставлене питання про можливість отримання ОСОБА_42 від потрапляння куди в будь-яку іншу частину голови окрім ока, такого ушкодження, яке потягло за собою його смерть.

У задоволенні цього клопотання судом було відмовлено. При цьому рішення суду про відмову у задоволенні такого клопотання взагалі не було мотивованим та ухвалювалось судом без виходу до нарадчої кімнати.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_20 15.10.2016 року спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя в момент заподіяння, а смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ускладнення вказаного тілесного ушкодження розвитком дислокації головного мозку, тобто, смерть ОСОБА_15 не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, яка настала не внаслідок спричинення йому тілесного ушкодження, а в наслідок ускладнення його стану під час перебування у лікарні з 15 по 19 листопада 2016 року.

Жодним належним доказом, дослідженим судом у передбачений законом спосіб, не доведено, що пістолет "Safari-РФ 430», з якого він здійснив постріл, придатний за своїми характеристиками для спричинення будь-яких тілесних ушкоджень людині. Порядок придбання такого пістолету не передбачає отримання будь-яких дозволів та подальшої його реєстрації, що він сприймав як повністю безпечне знаряддя для створення шумового ефекту без будь-яких наслідків для здоров`я людини. Таке його ставлення до цього предмету підтверджує відсутність в його діях як прямого так і не прямого умислу на вбивство ОСОБА_15 і ця версія судом не спростована належними та допустимими доказами.

У якості доказу наявності неприязних відносин суд наводить перебування ОСОБА_15 на відповідальній посаді в ПАТ «Мелітопольгаз», наявності у нього службового автомобіля, але суд не зазначив, яким чином наявність посади та службового автомобіля у ОСОБА_15 впливає на неприязні між ними відносини та якими дослідженими під час судового розгляду доказами ця обставина підтверджується.

Суд не досліджував жодних допустимих доказів, які б дали суду можливість прийти до такого висновку.

Стороною обвинувачення у якості доказів його вини у вчиненні злочину надані суду докази, які отримані під час досудового розслідування з порушенням вимог КПК України, а тому, відповідно до ч.2 ст.86 КПК України не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень.

Таким чином, не відповідають вимогам ст.87 КПК України слідчі експерименти, проведені з участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також з його та ОСОБА_16 участю.

Стороною обвинувачення надані суду протоколи слідчих експериментів з участю ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 від 06.12.2016 року, та ОСОБА_16 від 07.12.2016 року

У всіх зазначених протоколах слідчих експериментів від 06 та 07 грудня 2016 року, відсутні отримані в результаті цієї процесуальної дії відомості, що обґрунтовано слідчим тим, що клопотань про внесення тексту про перебіг слідчого експерименту до цього протоколу не надходило (протокол слідчого експерименту з його участю в решті протоколів ці графа «зміст слідчої дії» взагалі не заповнена). Таким чином, самим змістом протоколу підтверджується відсутність в ньому такої обов`язкової частини як опис послідовності і змісту процесуальних дій, отриманих відомостей, важливих для цього кримінального провадження.

Натомість у зазначених протоколах слідчих експериментів, в порушення вимог п.3 ч.2 ст. 105 КПК України відсутні відомості про складання та долучення до протоколу стенограми зазначених слідчих дій, хоча в подальшому, 29.12.2016 року, при виконання судово-медичної експертизи судовим експертом використовувались саме стенограми слідчих експериментів з участю ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також з участю ОСОБА_43 .

Жоден із зазначених учасників не був ознайомлений із цими стенограмами ані під час виготовлення протоколів слідчих експериментів, ані в подальшому, при проведенні судово-медичної експертизи та у судовому засіданні, та з цими стенограмами не ознайомлені поняті, які були присутніми при проведенні цих слідчих дій.

Відсутність фіксації у протоколі перебігу слідчого експерименту та неможливість ознайомитись з цією частиною протоколу порушує право на захист ОСОБА_44 , оскільки йому не відомо як слідчий висвітлив у стенограмі перебіг слідчого експерименту з його власною участю та з участю інших осіб, що, відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України, є підставою для безумовного визнання протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами.

Таким чином, протоколи слідчих експериментів з участю ОСОБА_10 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 від 06.12.2016 року, та ОСОБА_16 від 07.12.2016 року містять порушення вимог ст. 104 та 240 КПК України.

Натомість, суд у своєму вироку, незважаючи на явні порушення ст.104 та 240 КПК

України при проведенні цих слідчих дій зазначив що слідчі експерименти проводились з

дотриманням ст.233 КПК України

Аналізуючи відеозапис протоколу слідчих експериментів, які відбувались із зазначеними вище порушеннями та не відповідали тій обстановці, під час якої ОСОБА_40 були спричинені тілесні ушкодження, слід зазначити, що при їх проведенні з кожним учасником подій, інші учасники були присутні та мали можливість корегувати свої поясненні в залежності від пояснень інших учасників. Так, при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_28 був присутній ОСОБА_18 та ОСОБА_23 , які чули її пояснення, оскільки перебували поруч з нею і це видно на відеозаписі.

Метою проведення цієї слідчої дії була перевірка показань ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та його свідчень. ОСОБА_23 під час цієї слідчої дії зазначив, що ОСОБА_45 стояв біля двері автомобіля, стояв він рівно, голову в бік водія цього автомобіля не нахиляв. Таке розташування ОСОБА_15 суперечить об`єктивним доказам, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи №993 від 19.12.2016 року раневий канал в тілі ОСОБА_15 повинен був знаходитись на одній лінії з каналом ствола пістолету, що, відповідно до його на водійському сидінні автомобіля, унеможливлює спричинення ОСОБА_40 такого тілесного ушкодження.

З відеозапису слідчого експерименту з участю ОСОБА_18 добре видно, що він стояв навпроти лівої передньої фари автомобіля по ходу його руху, що унеможливлює його подальший рух. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_18 сказав, що купа піску знаходиться навпроти межі його домоволодіння, приблизно в 15 метрах від воріт ОСОБА_20 і саме в цьому місті саме навпроти межі був зупинений автомобіль під його керуванням. Діалог між ним та ОСОБА_30 відбувався через зачинене скло водійської двері автомобіля. В цьому місці вулиці суцільна темрява як на вулиці так і в салоні автомобіля, (відеозапис слідчого експерименту 6 хвилина 33 сек.) була повна. На 7 хвилині 14 сек. ОСОБА_18 вказує, що з боку передньої пасажирської двері відбувається якась заваруха. Ця обставина як до цієї слідчої дії так і в подальшому постійно підтверджується його показаннями та показаннями ОСОБА_43 . Під час цієї ж слідчої дії ОСОБА_18 зазначає, що звертаючись до нього ОСОБА_22 сказав лише одну фразу - «Что ты хочешь от моей жены?». Іншого діалогу між ними не відбувалось.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_23 зазначив, що ОСОБА_22 , знаходячись біля лівої передньої двері автомобіля стояв рівно, голову не нахиляв та при цьому поправив голову статиста, який її нахилив (відеозапис 10 хв.25 сек). Також він зазначив, що в салоні автомобіля було темно і він нікого там не бачив відеозапис 14 хв.11 сек).

Під час допиту ОСОБА_17 в судовому засіданні 30.06.2017 року він показав, що коли ОСОБА_21 повернулась з магазину та повідомила свого чоловіка про те, що він з дружиною написали на автомобілі слово «люстрація», її чоловік сприйняв це як жарт та посміхнувся.

У якості доказів його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України суд у вироку посилається на судово-медичну експертизу №993 від 30.12.2016 року (т. 1 а.с. 190-191), якою судово-медичний експерт встановив невідповідність його показань механізму спричинення ОСОБА_40 тілесних ушкоджень. Стороною захисту до суду подавалось клопотання про визнання цього доказу неналежним з мотивів того, що ця експертиза проведена на підставі виключно стенограми слідчих експериментів з його участю та участю ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_43 .. Саме стенограмами цих слідчих дій керувався експерт про проведенні цієї експертизи, про що зазначено в її мотивувальній частині.

Як з`ясувалось у судовому засіданні, слідчий не знайомив учасників цих слідчих дій із стенограмами, оскільки вважав, що вони не є процесуальними документами.

Відповідно до зазначеного вище, недопустимим є також висновок судово-медичного експерту №993 від 31.12.2016 року при виконанні якого, як зазначено в описовій частині, експертом використовувалась лише стенограми слідчих експериментів з його участю та участю ОСОБА_10 , оскільки сама по собі стенограма не є процесуальним документом, а використовується лише як додаток до такого процесуального документа як протокол.

Крім того, у цьому висновку не зазначено, на підставі яких даних експерт дійшов висновку про саме вогнепальне поранення, якими критеріями він керувався коли прийшов до такого висновку.

Окрім зазначених вище підстав для визнання недопустимими як докази висновків судово-медичної експертизи №№993 від 31.12.2016 року та судово-медичної експертизи № 449 від 07.12.2016 року ці висновки є недопустимими і з інших підстав.

Йому взагалі не було роз`яснено його права приймати участь у такій слідчій дії як проведення судово-медичної експертизи, він був позбавлений права прийняти в ній участь, заявляти відводи, клопотання, ставити питання експерту, та взагалі заявляти відвід експерту або експертній установі.

Цими діями слідчим було порушене його право на захист, що, відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України є безумовною підставою для визнання цих доказів недопустимими.

Суд при ухваленні вироку упереджено ставився до нього, тому не побачив порушень при отриманні цих доказів і обґрунтував цими неналежними доказами свій вирок.

Ухвалюючи вирок суд послався на роздруківки CMC-повідомлень з телефону ОСОБА_16 як на доказ його тривалих неприязних відносин з ОСОБА_30 , хоча під час судового розгляду стороною захисту заявлялось клопотання про визнання цих доказів неналежними, оскільки вони відправлялись не з телефону ОСОБА_44 та не на адресу

ОСОБА_15 оскаржуваному вироку суд дав невірну оцінку показанням свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_16 зазначивши, що вона є його дружиною, а тому свідчить на його користь, її свідчення про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_13 суд не прийняв як доказ, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, хоча в матеріалах справи є медична довідка про наявність у неї на обличчі пошкодження від контакту з твердою поверхнею, про що зазначав ОСОБА_6 у своїх поясненнях, коли казав, що ОСОБА_10 схватила його дружину за волосся та вдарила головою об рамку двері автомобіля. Ця ж обставина підтверджується і довідкою травмпункту (т. 1 а.с.133), в якій зафіксовано пошкодження на обличчі ОСОБА_16 та не заперечується самою ОСОБА_28 яка у судовому засіданні сказала, що під час розмови з його дружиною вона, можливо, доторкнулась рукою обличчя його дружини.

Крім того, в провадженні Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0005513, відкрите за фактом заподіяння ОСОБА_46 . ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень. Органом досудового розслідування це провадження було закрите, але ухвалою слідчого судді від 22.03.2017 року

(т.1 а.с.215) постанова про закриття була скасована і на час розгляду кримінального провадження по його обвинуваченню інших процесуальних рішень по цьому провадженню не приймалось.

Кримінальне провадження №0005513 з кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України не об`єднано з його кримінальним провадженням, але ним встановлений факт наявності у ОСОБА_16 легких тілесних ушкоджень, наявність яких підтверджує його версію та показання ОСОБА_16 про перебіг подій 15.10.2016 року.

Натомість у вироку не спростовані відомості про побиття ОСОБА_16 під час нападу на автомобіль, а неврахування пояснень самої ОСОБА_16 порушує принцип презумпції невинуватості та свідчить про упереджене ставлення суду до нього як до обвинуваченого.

Посилання суду на відсутність підозри пред`явленої ОСОБА_10 у вчиненні нею легких тілесних ушкоджень ОСОБА_47 не є доказом відсутності тілесних ушкоджень, оскільки притягнення до відповідальності за ст.125 КК України, відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України здійснюється лише за заявою потерпілої, але у справі по обвинуваченню його наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 підлягало доказуванню ще на стадії досудового розслідування, чого не було зроблено органом досудового розслідування.

Досліджений у судовому засіданні відеозапис огляду місця події підтверджує його версію про відсутність будь-якого освітлення в місці зупинки автомобіля, оскільки складання протоколу відбувалось біля воріт Парапанових, де було приривчасте штучне освітлення місцевості лише в межах гаража Парапанових, а коли слідчий описував купу піску, як безпосереднє місце події та відійшов від воріт в бік будинку ОСОБА_18 , там була суцільна темрява.

В цьому ж протоколі огляду місця події (а.с.66-67 т.1) зазначено, що місцем події є купа піску, яка розташована в 5 метрах в бік проїжджої частини від паркану Парапанових та в 10 метрах від воріт у цьому паркані, таким чином, з урахуванням ширини воріт та калитки, загальна відстань від калитки до місця нападу на його автомобіль складає близько 18 метрів, тобто, саме навпроти межі ділянки ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , як спочатку, ще під час досудового розслідування казала ОСОБА_20 та ОСОБА_18 .

Його психологічне ставлення до цих подій, як нападу з метою заволодіння грошовими коштами та іншим цінним майном, спричинення тілесних ушкоджень підтверджується рапортом інспектора ЧЧ Мелітопольського відділу поліції, у якому зазначено, що 15.10.2016 року о 20 годині 58 хв., телефоном до ЧЧ надійшло моє повідомлення про напад на автомобіль.

Він намагався звуковим ефектом від пострілу налякати нападників та був впевнений, що пістолет, з якого він здійснив постріл, за своїми технічними характеристиками та патрони, які не є боєприпасами не можуть спричинити людині будь-які тілесні ушкодження, постріл він здійснював вгору. Обставини нападу на його автомобіль - нічний час, пустир навколо, кількість нападників, інтенсивність і характер їх дій, сприймалась ним як реальна загроза його та дружини життю, здоров`ю та майну, а постріл вгору з пістолету, який не є вогнепальною зброєю - як намагання шумовим ефектом відлякати нападників, а не спричинити будь-кому тілесні ушкодження.

Відсутність умислу ОСОБА_44 на вбивство ОСОБА_15 підтверджується також і його діями після пострілу повідомлення поліції про напад на автомобіль, перерахування на ім`я ОСОБА_15 коштів на лікування.

Аналізуючи зібрані у справі докази - пошкоджень автомобіля, наявності множинних відбитків пальців рук по всій поверхні автомобіля, місцевість, де автомобіль був зупинений, кількість нападників, їх агресивне налаштування, темну пору доби, характеристики пістолета, з якого він зробив один постріл вгоду та інше, є беззаперечні підстави кваліфікувати його дії як необережне вбивство.

Визначаючи розмір призначеного йому покарання, суд зазначив, що він характеризується добре, має двох неповнолітніх дітей, частково відшкодував спричинену шкоду, що суд визначив як обставини, які пом`якшують покарання. Обставин, які обтяжують моє покарання судом не встановлено. Разом з тим, призначаючи покарання суд зазначив, що він вчинив особливо тяжкий злочин проти життя людини в призначив покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

Ухвалюючи вирок суд першої інстанції стягнув з нього на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень та на користь ОСОБА_14 150 000 гривень, не обґрунтувавши саме такий розмір відшкодування моральної шкоди.

Просять скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 вважають, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які мною не заперечуються.

Так, суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому вказаних

вимог закону не дотримався та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає

як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і його особі, зокрема,

ОСОБА_6 навіть не визнав себе винним у скоєному злочині та не приніс їм

елементарних людських вибачень. Натомість ОСОБА_6 намагався уникнути

неминучого покарання за скоєний злочин.

На протязі досудового та судового слідства, не зважаючи на зібрані докази давав неправдиві свідчення, які не мають нічого спільного з обставинами справи. Фактично ОСОБА_6 вигадав для себе версію подій, в якій намагався зробити з себе жертву від дій їх родини та інших осіб, а також стверджував, що на нього та його дружину ними було скоєно напад. При цьому так і не зміг пояснити причину цього нападу та стверджував, що ОСОБА_48 був його другом з яким він підтримував дружні стосунки. Але ці обставини не відповідають дійсності та не узгоджуються із зібраними доказами. Такими показами, ОСОБА_6 принижував їх та їх родину. На досудовому слідстві, зокрема, під час слідчого експерименту ОСОБА_6 , де також був присутній і його захисник, впевнено та послідовно вказував на певні обставини, які згодом в судовому засіданні заперечував та плутався в своїх показах.

Все це свідчіть про його відношення до скоєного злочину, його невідвертість та відсутність каяття за вбивство ОСОБА_6 . Після здійснення пострілу, усвідомлюючи, що ним спричинено людині смертельне поранення залишив місце події та не надав йому необхідної допомоги. Фактично ОСОБА_6 зник з місця події для того, щоб забезпечити собі необхідне алібі для уникнення кримінальної відповідальності.

Приймаючи рішення про призначення покарання ОСОБА_6 суд належним чином не мотивував у вироку своє рішення та не в повній мірі врахував суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів і свідчать про особливу небезпеку особи обвинуваченого для суспільства.

Що стосується заявлених ними цивільних позовів та стягнення судом з ОСОБА_6 на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди відповідно 150000 грн. та 200000 грн., то зазначають, що визначена судом першої інстанції сума на відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам ст.23 ЦК України.

Вважають за необхідне врахувати характер і ступень їх страждань, характер та глибину пов`язаних із смертю чоловіка та батька моральних страждань, ступень вимушеного порушення нормального укладу їх життя. У зв`язку із чим, вирок у цій частині скасувати та стягнути з ОСОБА_6 в повному обсязі заявлені у позові суму моральної шкоди. Просять вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.115 КК України, проте на більший строк, ніж визначено судом першої інстанції а також вирок скасувати в частині стягнення на їх користь моральної шкоди та ухвалити в цій частині новий вирок, яким цивільний позов їх задовольнити в повному обсязі.

В запереченні на апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 просять залишити їх без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисників та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, потерпілої та представника потерпілих, які підтримали апеляційні скарги потерпілих, прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги потерпілих; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що всі апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислювати з моменту затримання у зв`язку з виконанням вироку. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 07 листопада 2016 року по 09 листопада 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 15.10.2016, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у салоні автомобіля Mitsubishi Outlander XL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по ґрунтовій дорозі вулиці Тополиної в місті Мелітополь та зупинився біля домоволодіння № 33, маючи умисел на вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті сталої особистої неприязні, у ході сварки, умисно, з метою вбивства, здійснив один постріл з наявного в нього при собі пістолету для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень і майданчиків «Safari-РФ 430» в голову ОСОБА_15 , заподіявши йому, тілесне ушкодження у вигляді одиночного вогнепального сліпого поранення голови, що проникло в порожнину черепа, з пошкодженням правої півкулі головного мозку, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, після чого, продовжив рух у первинному напрямку, а потерпілий залишився на місці події.
Внаслідок ускладнення вказаного тілесного ушкодження розвитком дислокації головного мозку, 19.10.2016 року, о 07 годині 10 хвилин, в приміщенні комунальної установи «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування і швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради, настала смерть потерпілого ОСОБА_15 .
Тим самим, ОСОБА_6 умисно вбив ОСОБА_15 . Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 115 ч.1 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що у вересні 2015 року їх родина переїхала проживати в будинок по АДРЕСА_2 , в якому до цього часу велися ремонті роботи. З подружжям ОСОБА_49 вона познайомилася в червні 2015 року на дні народження у ОСОБА_50 , який з родиною проживає по сусідству з ними. Подружжя ОСОБА_51 проживають на вулиці Північна, що через городи. Після 2-3 місяців знайомства, з серпня 2015 року, на адресу її сім`ї, від ОСОБА_16 , почали надходити погрози, яка дзвонила на її мобільний телефон, зверталася до неї, дочки та чоловіка, говорила, що незабаром вона буде жити одна, дочка дізнається як жити без батька, а її чоловіка, який займав керівну посаду в ПАТ «Мелітопольгаз», звільнять з роботи. Їх сім`я на ці погрози не звертала уваги, але обмежилися у спілкуванні з ОСОБА_49 . Такі погрози надходили також у грудні 2015 року. 02 травня 2016 року, коли вони з чоловіком були в гостях у ОСОБА_50 , до них прийшла також ОСОБА_52 , яка за столом почала знову висловлювати погрози чоловіку щодо його звільнення з роботи, а на її адресу висловлювалася образними зауваженнями щодо її зовнішності. Щоб уникнути конфлікту вони з чоловіком пішли додому. Але, ОСОБА_52 не зупинялася, продовжувала дзвонити їй на мобільний телефон, надіслала SMS повідомлення з образливим текстом побажання смерті. Вона з цього приводу звернулася до поліції, але будь-якого рішення за її зверненням прийнято не було. З того часу вони взагалі припинили свої спілкування з ОСОБА_49 . 15.10.2016 до них в гості прийшли подружжя ОСОБА_18 та рідний брат чоловіка, ОСОБА_53 , з якими вони спілкувалися на кухні. Через деякий час чоловік попросив її поїхати в магазин за хлібом. Приблизно о 19 год. 40 хв. вона на службовому автомобілі «Шевролет», який з 2011 року знаходився у користуванні її чоловіка, під`їхала до магазину «Фієста», та побачила, що від магазину від`їжджав автомобіль ОСОБА_6 . Коли вона вийшла з машини та пішла до магазину, побачила, що ОСОБА_6 знову припаркував автомобіль. Вона зайшла в магазин, скупилася, а коли вийшла то побачила, що ОСОБА_6 бігає біля машини, на якій вона приїхала, та знімає на мобільний телефон, при цьому говорив, що дружина першого заступника голови ПАТ «Мелітопольгаз» їздить на службовому автомобілі, потім написав на багажнику слово «люстрація». ОСОБА_52 в цей час сиділа в машині. ОСОБА_6 не надавав їй можливості сісти за кермо. Оскільки ОСОБА_54 був у нетверезому стані, вона нічого йому не казала, та щоб не провокувати на конфлікт ніяк не реагувала на його поведінку та пішла додому, де про все розповіла чоловіку. Чоловік її заспокоїв та сказав, щоб вона пішла та пригнала машину. Вона знову пішла до магазину, щоб пригнати машину додому. Коли вона підійшла до магазину то побачила, що ОСОБА_51 знаходяться біля своєї машини, багажник якої був відчинений, а в руках тримають стаканчики з прозорою рідиною. Щоб відвернути їх увагу вона сіла на пасажирське сидіння автомобіля. ОСОБА_6 від`їхав та сховався за кут будинку. Коли вона сіла за кермо, під`їхав ОСОБА_6 та машиною заблокував їй виїзд, зупинившись позаду неї, що не давало їй можливості проїхати. ОСОБА_52 вийшла з машини та почала її знімати через скло двері та лобове скло автомобіля. Така подія відбувалася протягом приблизно п`яти хвилин, після чого ОСОБА_6 звільнив проїзд та вона поїхала, а ОСОБА_51 поїхали слідом за нею. Коли вона під`їхала до двору свого будинку, її чоловік, його брат та ОСОБА_18 знаходилися у дворі. Вона заїхала у двір. Коли вона з чоловіком зачиняли ворота, його брат стояв біля купи піску та курив. Закрив ворота чоловік підійшов до брата. В цей час біля них зупинився автомобіль ОСОБА_6 . ОСОБА_52 вийшла та образливо звернувшись до неї сказала, щоб вона виходила.
Вона підійшла до двері пасажирського сидіння, а ОСОБА_52 сіла у машину, при цьому двері залишалися відкритими. Вона помітила, що ОСОБА_6 правою рукою щось шукав в тому місці, де знаходиться коробка передач, а ОСОБА_52 сказала: «таких як ти треба вбивати». Вікно водійської двері на половину було відчинене та вона через відкриті пасажирські двері та вікно водійської двері бачила верхню частину тулуба чоловіка (з поясу до підборіддя), який стояв біля цієї двері на відстані 10-15 см. та його брата, який стояв поруч на відстані приблизно 15 см. ОСОБА_18 в цей час стояв блищи до лівої фари автомобіля. Потім ОСОБА_6 провів руку, витягнув її через груди та ліве плече в сторону вікна, і вона почула звук схожий на хлопок, після чого автомобіль зразу же від`їхав. Приблизно через 20 м. автомобіль зупинився, двері зачинилися, та Галашкови поїхали. Вона підійшла до чоловіка, який тримав руку на оці, то побачила, що воно у нього поранене. Коли машина ОСОБА_55 від`їхала праворуч від чоловіка знаходився його брат, ліворуч ОСОБА_18 , який вже підійшов до чоловіка. Потім чоловіка відвезли в лікарню, але від отриманого поранення в область голови він помер. З часу як автомобіль ОСОБА_6 зупинився біля чоловіка та його брата до пострілу здійсненого ОСОБА_6 в око чоловіку, пройшло приблизно одна хвилина. Ніхто з присутніх по автомобілю ОСОБА_6 не бив та будь-яких дій відносно нього та ОСОБА_16 не здійснював, ніякої бійки з ОСОБА_56 не було. Позов про відшкодування моральної шкоди підтримує. ОСОБА_54 частково відшкодував моральну шкоду переказавши їй загалом 47 000 грн. Грошові кошти в розмірі 3250 грн. переказом від 07.11.2017 вона не отримувала;

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_14 про те, що з вересня 2015 року її батьки проживають по АДРЕСА_2 . Ніяких конфліктів з родиною ОСОБА_55 спочатку не було. Влітку 2015 року вона разом з батьками була в гостях у ОСОБА_55 . В ході спілкування ОСОБА_52 стала її ображати, говорила, що вона буде бідною, буде працювати у неї прислугою, дізнається як жити без батька та знищить їх. При цьому, ОСОБА_6 образливих речей сам не висловлював, але погоджувався зі своєю дружиною, казав, що все так і буде. Вона не надала значення цим словам, так як ОСОБА_52 була тоді нетвереза. Але, наступного дня ОСОБА_52 подзвонила матері та сказала, що все, що вона казала на її адресу є правдою та збудеться. Їх родина не вступала в конфлікт з ОСОБА_56 але вони припинили спілкування. 15.10.2016 вона знаходилася в м. Харків де навчається на денній формі навчання. Про те, що сталося в цей день мати по телефону їй нічого не сказала, тільки запропонувала приїхати додому. Коли вона приїхала додому, мати розповіла, що 15.10.2016 в гостях був брат батька, ОСОБА_53 , та сусід ОСОБА_18 з дружиною. За проханням батька мати, на службовому автомобілі останнього, поїхала в магазин «Фієста» за хлібом, де її став знімати ОСОБА_6 , при цьому кричав, що дружина заступника голови ПАТ «Мелітопольгаз» користується службовим автомобілем. Мати пішла додому, а коли повернулася за автомобілем ОСОБА_6 перегородив їй дорогу. Коли мати заїхала у двір будинку батько з чоловіками вийшли за двір, біля них зупинився автомобіль ОСОБА_6 . Батько спитав у ОСОБА_6 , що він хоче від їх сім`ї, ОСОБА_52 сказала, що таких як вони треба вбивати і ОСОБА_6 здійснив постріл в око батька, після чого від`їхали. Дружніх відносин з сім`єю ОСОБА_20 батьки не підтримували, спілкувалися як з сусідами, зі своєї сторони конфліктів не допускали, а на поведінку ОСОБА_16 не реагували, намагалися уникнути спілкування. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 300000 грн. підтримує;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що з 2014 року він проживає по сусідству з сім`єю ОСОБА_20 . З цього часу він також знайомий з ОСОБА_6 . Вони спілкувалися сім`ями ходили один до одного в гості. Але 02.05.2016 стосунки між ними були припинені у зв`язку з тим, що дружина ОСОБА_6 ображала його дружину та дружину ОСОБА_15 , образливо висловлювалася на їх адресу, створювала конфліктні ситуації, надсилала ОСОБА_10 SMS повідомлення з погрозами. 15.10.2016 їх запросив в гості ОСОБА_57 . Приблизно о 19 год. він разом з дружиною прийшли в будинок ОСОБА_20 де також знаходився брат ОСОБА_15 . Вони сиділи за столом, спілкувалися, а приблизно о 20 год. ОСОБА_10 поїхала на службовому автомобілі свого чоловіка в магазин. Через 20-30 хвилин вона повернулася та сказала, що ОСОБА_58 знімає її на мобільний телефон. Він запропонував піти до магазину та пригнати автомобіль, але ОСОБА_48 , щоб уникнути конфлікту, сказав дружині, щоб та заспокоїлася та пішла за автомобілем сама. Приблизно через 20 хвилин ОСОБА_10 повернулася на автомобілі та заїхала у двір. ОСОБА_48 зачинив ворота. Його дружина була на порозі будинку, а він вийшов за двір куди трохи раніше вийшов ОСОБА_48 та його брат, ОСОБА_59 . Коли він вийшов за двір будинку, біля воріт вже зупинився автомобіль ОСОБА_6 . ОСОБА_48 стояв біля водійської двері, праворуч від нього знаходився ОСОБА_53 , він став на відстані двох метрів від переднього лівого крила автомобіля ОСОБА_6 , ближче до воріт, а ОСОБА_10 стояла біля пасажирської двері. ОСОБА_48 через відчинене вікно водійської двері автомобіля ОСОБА_6 спокійно з ним про щось розмовляв. Він тільки почув, що ОСОБА_53 спитав у ОСОБА_6 , що той хоче від його дружини. Приблизно через хвилину він почув звук пострілу. ОСОБА_48 схватився за око, а ОСОБА_6 різко від`їхав. Проїхавши 25-30 метрів ОСОБА_6 зупинився на декілька секунд та поїхав. ОСОБА_48 пішов у будинок, де втратив свідомість. По машині ОСОБА_6 ніхто не бив, дорогу йому не перекривали, будь-яких інших осіб разом з ними також не було. Зі слів ОСОБА_10 йому відомо, що Галашкови біля магазину знімали її на відео, написали на автомобілі слово «люстрація». ОСОБА_6 мав можливість проїхати до свого будинку і іншими дорогами;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_60 про те, що з 2014 року вони проживають в будинку по сусідству з Парапановими. З цього часу також знайомі з родиною ОСОБА_55 . Спочатку між ними були дружні стосунки, вони спілкувалися. В травні 2016 у них в гостях були ОСОБА_48 та ОСОБА_10 . Потім прийшла ОСОБА_58 та вчинила конфлікт з ОСОБА_10 , ображала її, а потім надсилала їй SMS повідомлення з погрозами. 15.10.2016 ОСОБА_48 запросив її з чоловіком в гості. Приблизно о 19 год. вони прийшли в будинок ОСОБА_20 , де також був брат ОСОБА_15 , ОСОБА_61 . Через деякий час ОСОБА_10 на автомобілі поїхала в магазин. Потім повернулася пішки та сказала, що біля магазину зустріла ОСОБА_62 , яка знімала її на мобільний телефон, попросила чоловіка піти та забрати машину. ОСОБА_48 сказав, щоб ОСОБА_63 сама забрала машину і та пішла. Коли ОСОБА_10 повернулася на автомобілі, загнала його у двір. ОСОБА_48 пішов зачиняти ворота, ОСОБА_53 курив біля воріт, її чоловік теж вийшов за двір. Вона залишалася на порозі будинку, а тому, не бачила, що сталося за двором та як під`їхав на автомобілі ОСОБА_6 . Вона бачила, як ОСОБА_10 заходив в будинок тримаючись за око та сказав, що ОСОБА_6 здійснив постріл. Коли вона стояла на порозі будинку чула звук схожий на «хлопок», але тоді вона не зрозуміла, що це був постріл. Вона також бачила світло фар коли автомобіль під`їдав та від`їдав. З того моменту як чоловіки вийшли за двір та стався постріл пройшло дуже мало часу, вона навіть не встигла надіти взуття;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 про те, що 15.10.2016, приблизно о 14 год., він приїхав до свого брата ОСОБА_15 , допомагав обробляти м`ясо. Приблизно о 19 год. в гості прийшли сусіди, ОСОБА_18 з дружиною. Вони сиділи за столом, спілкувалися. Під час вечері брат попросив свою дружину поїхати в магазин за харчами. Приблизно через 30 хв. ОСОБА_63 подзвонила на його мобільний телефон, так як не змогла додзвонитися брату, та сказала, що вона стоїть біля воріт. Коли вона зайшла в будинок, то розповіла, що біля магазину її знімають на відео, попросила брата забрати машину. ОСОБА_48 сказав, щоб вона сама йшла за машиною. Їм здавалося, що ОСОБА_63 довго не повертається, тому вони вийшли з будинку та брат подзвонив дружині на мобільний телефон. ОСОБА_10 сказала, що вже під`їжджає, відчинили ворота та він вийшов за двір де палив. Коли ОСОБА_10 заїхала у двір ОСОБА_48 зачинив ворота. Біля їх двору зупинився автомобіль ОСОБА_6 . Брат пішов до водійської двері автомобіля, він також пішов за ним та стояв поруч праворуч від нього на відстані приблизно 50 см. Коли ОСОБА_48 підійшов, скло опустилося і він спитав ОСОБА_6 «що ти хочеш від моєї дружини?». ОСОБА_6 наставив у вікно, яке було відчинено приблизно на 1/3 частину, пістолет, на що брат сказав:- «прибери «пукалку», я не боюся». ОСОБА_6 прибрав пістолет, наклонився до скла та спитав «Ти впевнений?». Брат відповів, що впевнений. ОСОБА_6 вирівнявся, навів пістолет в область обличчя та здійснив постріл, після чого різко тронувся з місця, при цьому пасажирська двері не встигла зачинитися. Приблизно через 30 метрів ОСОБА_6 зупинився та він бачив ліхтарі автомобіля. Потім він побачив кров на обличчі брата і повів його в будинок. Коли він з братом стояв біля водійської двері ОСОБА_10 знаходилася біля пасажирської двері, яка була відкрита, та розмовляла з ОСОБА_64 , яка підвелася з сидіння. Він чув як ОСОБА_10 спитала «на що ви це робити?». ОСОБА_18 стояв біля лівого крила і він підійшов трохи пізніше. Ніхто з присутніх по автомобілю не бив, машину не утримував, дорогу не перегороджував. ОСОБА_6 в будь-який мить мав можливість від`їхати, що він і зробив після пострілу. Застосовувати зброю не було ніякої необхідності, оскільки з їх боку не було ніякої агресії та у них не було будь-яких предметів;

- протоколом огляду місця події, відеозапис якого був досліджений у судовому засіданні, з якого вбачається, що 25.10.2016 було оглянуто ділянку місцевості перед домоволодінням АДРЕСА_2 , яка розташована безпосередньо перед огорожею домоволодіння та має розміри 10х20м. з покриттям у вигляді ґрунту. З фронту ділянка відмежована границею проїзної частини вулиці, яка має ґрунтове покриття, ліворуч умовною лінією краю домоволодіння /лівого/, перпендикулярно дороги; праворуч умовною лінією правого краю вказаного домоволодіння. З тилу ділянка місцевості, що є містом події, огороджена цегляним парканом домоволодіння АДРЕСА_2 . В 5 м. від лівого краю вказаної ділянки, на ґрунті, наявна куча піску. В 10 м. від лівого краю ділянки знаходяться двостворчаті ворота, праворуч від них хвіртка. На час огляду ворота закриті, не ушкоджені, хвіртка відкрита, не ушкоджена. При вході на територію домоволодіння розташована ділянка з покриттям із бетонної тротуарної плитки, прямо навпроти воріт будинок, праворуч гараж, на вхідних воротах якого, зверху, закріплений прожектор. Праворуч, біля будинку, на подвір`ї, знаходиться автомобіль Shevrolet синього кольору державний номер НОМЕР_2 , на кришці капоту якого мається рукописний напис «люстрация» та стрілка в напрямку салону автомобіля, яка виконана вірогідно пальцем руки ( т.1 а.с. 66-71);

- висновком експерта № 449 від 07.12.2016 причиною смерті ОСОБА_15 явилось одиночне вогнепальне сліпе поранення голови проникаюче в порожнину черепа, з пошкодженням правої півкулі головного мозку, що ускладнилося розвитком набряку дислокації головного мозку. На трупі ОСОБА_15 виявилося одиночне вогнепальне сліпе поранення голови, проникаюче в порожнину черепу, з локалізацією вхідної рани в область правого ока з пошкодженням м`яких тканин правого ока, крововиливом в білкову оболонку правого очного яблука, дірчастого перелому правої очноямкової пластини лобової кістки, пошкодженням твердої мозкової оболонки на базальній поверхні праворуч, м`яких мозкових оболонок на базальній поверхні правої лобної долі, крововиливом під тверду мозкову оболонку на базальній поверхні праворуч, крововиливом під м`які мозкові оболонки на базальній поверхні праворуч, крововиливом під м`які мозкові оболонки на базальній поверхні правої лобової долі з переходом на конвекситальну поверхню правої лобової і скроневої часток, пошкодженням речовини правих лобової та скроневої часток мозку, крововиливом в шлуночки мозку. Вогнепальне поранення у ОСОБА_15 , що ускладнилося розвитком набряком, дислокації головного мозку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Рана правого ока переходить в прямолінійний рановий канал довжиною біля 12 см, що йде в напрямку спереду назад кілька знизу вгору. По ходу ранового каналу пошкоджені м`які тканини правого ока, права глазнична частина лобової кістки, тверда та м`яка мозкові оболонки, праві лобні та скроневі частки головного мозку. Вкінці раневого каналу виявлено металеве чужорідне тіло неправильно-округлої форми, діаметром 4-5 мм. Враховуючи зовнішній вид, характер пошкоджень по ходу раневого каналу, виявлення вкінці раневого каналу чужорідного тіла неправильно-округлої форми діаметром біля 4-5 мм, дають підстави вважати, що вогнепальне поранення у ОСОБА_15 могло утворитися в результаті пострілу зі зброї під патрон калібру 4,5 мм. Взаєморозташування потерпілого та нападника могло бути різним з дотриманням умови, що область з пошкодженою поверхнею повинна бути доступною для заподіяння, напрямок пострілу повинен відповідати направленню раневого каналу (спереду назад кілька знизу вгору). Враховуючи зовнішній вид пошкоджень по ходу раневого каналу, їх характер, записи історії хвороби, дають підстави вважати, що вказане вогнепальне поранення було спричинено ОСОБА_65 незадовго до надходження його в стаціонар (15.10.2016 о 21 год. 03 хв.). Можливість здійснення потерпілим активних цілеспрямованих дій, в тому числі кричати, пересуватися, звати на допомогу є малоймовірним. Тілесних ушкоджень не пов`язаних з настанням смерті, пошкоджень, що характерні для ударів руками, ногами та іншими предметами, пошкоджень, що характерні для боротьби та самозахисту, різаних, колотих, колото-різаних ран на трупі ОСОБА_15 не виявлено. Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год.10 хв. (т.1 а.с.98- 107);

- металевим чужорідним тілом неправильно-округлої форми, діаметром 4-5 мм., що було виявлене вкінці ранового каналу, яке було оглянуто в судовому засіданні;

- протоколом огляду місця події, відеозапис якого був досліджений в судовому засіданні, з якого вбачається, що 16.10.2016 було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що розташована праворуч від проїзної частини вулиці в напрямку збільшення нумерації. На території домоволодіння, по центру ділянки, що має покриття у вигляді тротуарної плитки, на відстані 9 м. від воріт знаходиться легковий автомобіль Mitsubishi Outlander XL чорного кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в ході огляду якого виявлено ушкодження у вигляді нещільно прилягаючої металевої пластини, розташованого спереду праворуч. В салоні автомобіля на задньому сидінні знаходиться барсетка з тканини чорного кольору, в якій полімерний пакет з грошовими коштами купюрами 500,100 грн. в сумі 37000 грн., полімерний пакет з грошовими коштами купюрами 200,500 грн. в сумі 47400 грн., полімерний пакет купюрами 200 грн. в сумі 12200 грн., купюра 50 грн., купюра 1 грн., гаманець зі шкіри чорного кольору, в якому знаходяться банковські картки на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 14300 грн. купюрами 500,100 грн. Під водійським сидінням ззаду знаходиться порожня скляна пляшка «джин-тонік» 0,3 л., дерев`яна біта, під пасажирським сидінням знаходиться порожня скляна пляшка «джин-тонік» 0,3 л, в багажнику запасне колесо. В будинку, в гостинній кімнаті на столі знаходиться предмет з металу схожий на револьвер чорного кольору з написом на правому боці «Зроблено в Україні» ТОВ «Латек», на лівому боці «К26262, РФ430, SAFARI S». Барабан споряджений гільзами з металу білого кольору, діаметром близько 4,5 мм, венця яких мають розширення. Гільзи № 1,7,8 мають сліди впливу ударника. В ході огляду проводилася обробка автомобіля, його предметів та поверхонь дактилопорошком. В ході обробки виявлено 2 сліди на зовнішній поверхні передніх пасажирських дверей. На поверхні капоту автомобіля виявлено 2 сліди папілярних узорів, на зовнішній поверхні водійських дверей виявлено та вилучено 3 сліди папілярних узорів, на зовнішній поверхні пасажирських дверей виявлено 2 сліди папілярних узорів. В салоні автомобіля взято проби на продукти пострілу з внутрішньої поверхні скла водійських дверей, а також змиви з поверхні ролевого колеса, внутрішньої водійської двері. Револьвер, гільзи, патрони, сліди та змиви було вилучено (т.1 а.с.74-84);

- висновком експерта № 574-3 від 24.11.2016, з якого вбачається, що револьвер, вилучений 16.10.2016, в ході проведення огляду приміщення будинку ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 відноситься до револьверів для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень і майданчиків (тирів і стрільбищ), виробництва українського підприємства «Латек», моделі, «SAFARI РФ430» калібру 4 мм заводський номер НОМЕР_3 , виготовлений промисловим способом, в якому будь-яких змін в конструкції не виявлено, придатний до стрільби патронами Флобера кільцевого запалення калібру 4 мм. Вилучені з будинку ОСОБА_6 3 гільзи є частинами патронів Флобера кільцевого займання калібру 4 мм, а саме гільзами, виготовлені промисловим способом, на поверхні яких є сліди деталей зброї, з якої вони були стріляні та придатні для ідентифікації. Вилучені гільзи стріляні з наданого на дослідження револьверу «SAFARI РФ430» № НОМЕР_3 . Вилучені в ході огляду будинку ОСОБА_6 6 патронів є патронами Флобера кільцевого запалення калібру 4 мм, виготовлені промисловим способом та до боєприпасів не відноситься (т.1 а.с. 92-96);

- речовими доказами - револьвером та гільзами, які були оглянуті в судовому засіданні;

- протоколом огляду, з якого вбачається, що 19.10.2016 був оглянутий телефон Нокіа 302 в корпусі білого кольору, при вході в меню «Настройки - о телефоне» висвітлюється інформація: «Мой номер телефона НОМЕР_4 ». При переході в меню: «сообщения - входящие» на дисплей виводяться вхідні повідомлення: 02.05.2016, 20:02:05, від абонента НОМЕР_5 наступного змісту: «Ти тварь (сдохни)», 02.05.2016 о 20:11:13 Від абонента НОМЕР_5 наступного змісту: «Урода сдохни» (т.1 а.с. 109-110);

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що номер її мобільного телефону НОМЕР_4 , а свідок ОСОБА_52 підтвердила, що « НОМЕР_5 » це номер її мобільного телефону. Текст повідомлення від ОСОБА_16 підтверджує показання потерпілої ОСОБА_10 щодо погроз на її адресу та наявність неприязних стосунків з сім`єю ОСОБА_55 ;

- протоколом огляду, з якого вбачається, що 08.12.2016 був оглянутий виданий ОСОБА_6 мобільний телефон Самсунг в корпусі білого кольору. При переході в меню «Галерея» висвітлюються 4 файли зображення: НОМЕР_6 . jpg, створений 15.10.2016 о 20:19; 20161015_201942. jpg, створений 15.10.2016 о 20:19; 1958 . jpg, створений 15.10.2016, о 20:19; 20161015_202222. jpg, створений 10.10.2016 о 20:20. Вказані файли зображують фотознімки, що скопійовані на лазерний оптичний диск ДВД-Р, який був оглянутий в судовому засіданні. Вказані фотознімки виконані за умови темного часу доби, та на них зображено: на першому - як жінка зі світлим волоссям сідає в легковий автомобіль темного кольору (або виходить із нього) через передні пасажирські двері, на другому той же автомобіль, салон якого порожній; на третьому знімку таж сама жінка на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля; на четвертому фотознімку - невідома особа, обличчя якої скрито сонцезахисним козирком на водійському сидінні того ж автомобіля (т. 1 а.с. 176-178).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_60 , ОСОБА_17 , протоколи слідчих дій, висновки експертівє належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів з боку захисту про відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні чітко і послідовно розповіла зокрема про те, що вона підійшла до двері пасажирського сидіння, а ОСОБА_52 сіла у машину, при цьому двері залишалися відкритими, вона помітила, що ОСОБА_6 правою рукою щось шукав в тому місці, де знаходиться коробка передач, а ОСОБА_52 сказала: «таких як ти треба вбивати», вікно водійської двері на половину було відчинене та вона через відкриті пасажирські двері та вікно водійської двері бачила верхню частину тулуба чоловіка (з поясу до підборіддя), який стояв біля цієї двері на відстані 10-15 см. та його брата, який стояв поруч на відстані приблизно 15 см. ОСОБА_18 в цей час стояв блищи до лівої фари автомобіля, потім ОСОБА_6 провів руку, витягнув її через груди та ліве плече в сторону вікна, і вона почула звук схожий на хлопок, після чого автомобіль зразу же від`їхав, вона підійшла до чоловіка, який тримав руку на оці, то побачила, що воно у нього поранене, коли машина ОСОБА_55 від`їхала праворуч від чоловіка знаходився його брат, ліворуч ОСОБА_18 , який вже підійшов до чоловіка;які узгоджуються, як з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , першого зокрема про те, що біля двору зупинився автомобіль ОСОБА_6 , брат пішов до водійської двері автомобіля, він також пішов за ним та стояв поруч праворуч від нього на відстані приблизно 50 см., коли ОСОБА_48 підійшов, скло опустилося і він спитав ОСОБА_6 «що ти хочеш від моєї дружини?», ОСОБА_6 наставив у вікно, яке було відчинено приблизно на 1/3 частину, пістолет, на що брат сказав: «прибери «пукалку», я не боюся». ОСОБА_6 прибрав пістолет, наклонився до скла та спитав «Ти впевнений?», брат відповів, що впевнений, ОСОБА_6 вирівнявся, навів пістолет в область обличчя та здійснив постріл, після чого різко тронувся з місця, при цьому пасажирська двері не встигла зачинитися, потім він побачив кров на обличчі брата і повів його в будинок, коли він з братом стояв біля водійської двері ОСОБА_10 знаходилася біля пасажирської двері, яка була відкрита, та розмовляла з ОСОБА_66 , ОСОБА_18 стояв біля лівого крила і він підійшов трохи пізніше; другого зокрема про те, що коли він вийшов за двір будинку, біля воріт вже зупинився автомобіль ОСОБА_6 , ОСОБА_48 стояв біля водійської двері, праворуч від нього знаходився ОСОБА_53 , він став на відстані двох метрів від переднього лівого крила автомобіля ОСОБА_6 , ближче до воріт, а ОСОБА_10 стояла біля пасажирської двері, ОСОБА_48 через відчинене вікно водійської двері автомобіля ОСОБА_6 спокійно з ним про щось розмовляв, він тільки почув, що ОСОБА_53 спитав у ОСОБА_6 , що той хоче від його дружини, приблизно через хвилину він почув звук пострілу, ОСОБА_48 схватився за око, а ОСОБА_6 різко від`їхав; так і з висновками судово-медичної експертизи № 449, згідно якої причиною смерті ОСОБА_15 явилось одиночне вогнепальне сліпе поранення голови проникаюче в порожнину черепа, з пошкодженням правої півкулі головного мозку, що ускладнилося розвитком набряку дислокації головного мозку, вогнепальне поранення у ОСОБА_15 , що ускладнилося розвитком набряком, дислокації головного мозку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколами слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та висновків експерта № 993, зокрема про те, що виникнення пошкоджень у ОСОБА_17 можливе за обставини, про які вказує свідок ОСОБА_53 , свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"), колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи сторони захисту.
При цьому колегія суддів критично відноситься до показань свідка ОСОБА_16 , зокрема про те, що біля будинку Парапанових їм перегородили дорогу ОСОБА_10 , ОСОБА_48 , його брат ОСОБА_53 , ОСОБА_18 та ще якась особа, які руками утримували їх автомобіль, били по ньому ногами та перешкоджали руху і тільки після пострілу, що здійснив її чоловік звільнили дорогу, оскільки остання є дружиною обвинуваченого, а тому зацікавлена в зменшенні кримінальної відповідальності для обвинуваченого ОСОБА_6 . У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про критичне відношення його до цих показань, оскільки ці показання спростовуються іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_50 , дані ними як в судовому засіданні так і в ході слідчих експериментів і які узгоджуються між собою.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що:
- в оскаржуваному вироку суд дав невірну оцінку показанням свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_16 , зазначивши, що вона є його дружиною, а тому свідчить на його користь, її свідчення про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_13 суд не прийняв як доказ, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, хоча в матеріалах справи є медична довідка про наявність у неї на обличчі пошкодження від контакту з твердою поверхнею, про що зазначав ОСОБА_6 у своїх поясненнях, коли казав, що ОСОБА_10 схватила його дружину за волосся та вдарила головою об рамку двері автомобіля. Ця ж обставина підтверджується і довідкою травмпункту (т. 1 а.с.133), в якій зафіксовано пошкодження на обличчі ОСОБА_16 та не заперечується самою ОСОБА_28 яка у судовому засіданні сказала, що під час розмови з його дружиною вона, можливо, доторкнулась рукою обличчя його дружини;

- крім того, в провадження Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0005513, відкрите за фактом заподіяння ОСОБА_46 . ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень. Органом досудового розслідування це провадження було закрите, але ухвалою слідчого судді від 22.03.2017 року

(т.1 а.с.215) постанова про закриття була скасована і на час розгляду кримінального провадження по його обвинуваченню інших процесуальних рішень по цьому провадженню не приймалось;

- кримінальне провадження №0005513 з кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України не об`єднано з його кримінальним провадженням, але ним встановлений факт наявності у ОСОБА_16 легких тілесних ушкоджень, наявність яких підтверджує його версію та показання ОСОБА_16 про перебіг подій 15.10.2016 року;

- у вироку не спростовані відомості про побиття ОСОБА_16 під час нападу на автомобіль, а неврахування пояснень самої ОСОБА_16 порушує принцип презумпції невинуватості та свідчить про упереджене ставлення суду до нього як до обвинуваченого;

- посилання суду на відсутність підозри пред`явленої ОСОБА_10 у вчиненні нею легких тілесних ушкоджень ОСОБА_47 не є доказом відсутності тілесних ушкоджень, оскільки притягнення до відповідальності за ст.125 КК України, відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України здійснюється лише за заявою потерпілої, але у справі по обвинуваченню його наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 підлягало доказуванню ще на стадії досудового розслідування, чого не було зроблено органом досудового розслідування;

- відеозапис огляду місця події підтверджує його версію про відсутність будь-якого освітлення в місці зупинки автомобіля, оскільки складання протоколу відбувалось біля воріт Парапанових, де було приривчасте штучне освітлення місцевості лише в межах гаража Парапанових, а коли слідчий описував купу піску, як безпосереднє місце події та відійшов від воріт в бік будинку ОСОБА_18 , там була суцільна темрява.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи сторони захисту і про те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам утворення механічних пошкоджень автомобіля обвинуваченогоОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Суд першої інстанції всебічно та повно перевірив доводи сторони захисту про те, що ініціаторами конфлікту біля будинку ОСОБА_20 були потерпілі, брат ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , оскільки останні перегородили дорогу та били по автомобілю, що послужило причиною здійснення пострілу вгору, обвинувачений посилається на наявність на його автомобілі ушкоджень і прийшов до наступних висновків.
В ході первісного огляду місця події, проведеного 16.10.2016 в період часу з 00.24 год. до 02.45 год., за місцем проживання ОСОБА_6 був оглянутий автомобіль Mitsubishi Outlander XL державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить обвинуваченому, на кузові якого було виявлено лише ушкодження у вигляді нещільно прилягаючої металевої пластини, розташованого спереду праворуч. Будь-яких інших пошкоджень, виявлено не було. Пізніше, за заявою ОСОБА_6 о 06. 10. год. цього ж дня, був повторно оглянутий цей же автомобіль на кузові якого вже було виявлено пошкодження: у вигляді нещільного прилягання захисного комерсу з правої сторони бамперу, передній бампер нещільно прилягає до лівого та правого крила автомобіля та на даху автомобіля з правої сторони від водійського місця присутня вм`ятина (т.1 а.с. 86-87). При цьому, в ході проведення слідчого експерименту обвинувачений не зазначав про те, що по даху автомобіля наносилися удари цеглою, а заявив про це тільки в судовому засіданні.
30.11.2017 за заявою адвоката ОСОБА_12 було проведено експертне трасологічне дослідження, відповідно до висновків якого на кузові автомобіля Mitsubishi Outlander XL, державний номер НОМЕР_1 наявні механічні пошкодження. Деформація захисту моторного відсіку та переднього бамперу автомобіля виникли в результаті не однократного різноспрямованого нанесення ударів по зазначеним частинам кузова, здебільшого в напрямку знизу уверх; пошкодження даху автомобіля виникло в результаті нанесення однократного удару твердим предметом, форма якого є близькою до прямокутної форми, в напрямку з верху униз з подальшим його проковзуванням по поверхні даху з заду наперед; пошкодження лакофарбного покриття лівих передніх дверей автомобіля утворилися неодноразовим контактом з твердим гострим предметом (або предметами) з подальшим проковзувавнням по поверхні дверей (т.2 а.с. 77-81).
Однак, доказів того, що наявні пошкодження утворилися саме 15.10.2016 в результаті того, що по автомобілю наносилися удари учасниками подій суду не надано і їх наявність не спростовує показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_50 , щодо фактичних обставин кримінального правопорушення. Жоден із вказаних свідків не підтвердив доводи обвинуваченого в цій частині. При цьому, свідок ОСОБА_18 є сторонньою особою, конфліктних відносин з ОСОБА_6 не мав, і будь-яких підстав обумовлювати обвинуваченого у нього не має.
Свідок ОСОБА_67 в судовому засіданні підтвердив лише ті обставини, що перед ремонтом він оглядає автомобіль на наявність очевидних пошкоджень, на такі як нещільне прилягання деталей кузову уваги не звертає. При цьому, будь-яких документів з цього приводу не складається і огляд ніде не фіксується.
Довідка від імені ФОП ОСОБА_68 (т.1 а.с. 219) про те, що 10.10.2016 ОСОБА_6 проходив профілактичний огляд автомобіля після ремонту двигуна і на той час пошкоджень кузову автомобіля не було, на яку посилається сторона захисту, не спростовує показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_50 про те, що вони не наносили удари по кузову автомобіля. Автомобіль обвинуваченого згідно вказаної довідки був на огляді 10.10.2016, а події кримінального правопорушення мали місце 15.10.2016.
При цьому, при первісному огляді автомобіля, проведеного в ході огляду місця події, пошкоджень на даху виявлено не було і у відповідному протоколі вони не зафіксовані.
Про ушкодження автомобіля ОСОБА_6 було заявлено до органу поліції. Проте, належних та допустимих доказів того, що до подій, на які посилався ОСОБА_6 в цій заяві, причетні ОСОБА_10 , ОСОБА_48 , ОСОБА_53 та ОСОБА_18 суду не надано, заява була розглянута працівниками Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області в порядку, передбаченому ЗУ «Про звернення громадян» зі складанням висновку, який не є процесуальним документом в розумінні норм Кримінально-процесуального законодавства (т.1 а.с. 217-218,220).
Отже, належних та допустимих доказів того, що автомобіль обвинуваченого отримав пошкодження саме 15.10.2016 від дій ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_50 суду не надано.
Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_25 про те, що в ході огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_6 , де він приймав участь як понятий, останній звертав увагу слідчого та просив зафіксувати відбитки на капоті, бампері автомобіля, пошкодження у вигляді вм`ятини на даху автомобіля, які були в наявності, оскільки ці показання суперечать протоколу огляду місця події та відеозапису слідчої дії. ОСОБА_69 , будучи понятим при проведенні огляду місця події, будь-яких зауважень з приводу неповноти складання протоколу, проведення слідчої дії тощо не заявляв. Не заявляв ніяких зауважень з приводу проведення слідчої дії та неповноти складання протоколу і сам ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_70 , в присутності якого ця слідча дія відбувалася. Суд враховує, що свідок ОСОБА_25 , посилаючись на значний час, що пройшов після проведення слідчої дії, плутався в своїх показаннях щодо інших обставин проведення слідчої дії, не міг згадати виявлене в машині майно, а саме крупну суму грошових коштів та інші події. При цьому, свідок ОСОБА_25 підтвердив, що фіксування слідчої дії здійснювалося за допомогою відеокамери і запис переривався тільки при зміні об`єкта огляду, коли заходили у будинок.
Слідчий ОСОБА_71 в судовому засіданні підтвердив, що в ході проведення огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_6 оглядався автомобіль останнього. В ході огляду ОСОБА_6 звертав увагу на пошкодження на бампері. Оглянувши кузов автомобіля було виявлено та зафіксовано в протоколі огляду пошкодження у місці кріплення бамперу до кузова, де мався проміжок. Інших ушкоджень на кузові автомобіля в той час виявлено не було. В протокол вносилися тільки ті відомості, що були виявлені в ході огляду. Будь-яких заяв, заперечень щодо складання протоколу а ні ОСОБА_6 , а ні його захисник не висловлювали.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вониґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставними доводи сторони захисту і про те, що :
- під час досудового слідства і під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений неодноразово пояснював, що 15.10.2016 року, коли він на своєму автомобілі їхав разом із своєю дружиною додому, навпроти межі домоволодінь ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , на проїжджій частині його автомобіль, який рухався із швидкістю приблизно 5-7 км на годину, примусово зупинила група агресивно налаштованих людей у нетверезому стані, які перешкоджаючи руху його автомобіля перегородили проїжджу частину, вперлися руками в капот його автомобіля і він був змушений зупинити рух, бо міг наїхати на зазначених осіб. Скло на лівій передній двері автомобіля, де сиділа його дружина - ОСОБА_19 , було привідкрито, тому один з нападників, як він пізніш дізнався - ОСОБА_21 зірвала з голови його дружини шапку, схватила за волосся та вдарила дружину головою по одній з деталей салону автомобіля, спричинивши, як в подальшому з`ясувалось, їй тілесні ушкодження. Він заблокував всі двері, оскільки нападники, як я пізніш дізнався - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 і невідомий мені чоловік вимагали вийти з автомобіля розібратись, що він сприймав як погрозу його життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю його дружини, а також заволодіти грошовими коштами та мисливською зброєю, які знаходились в автомобілі. Нападників він не впізнав, оскільки місце, де вони зупинили автомобіль, було неосвітлене, була суцільна темрява. Місце зупинки знаходилось навпроти межі домоволодінь ОСОБА_18 та ОСОБА_20 і відстань до калитки, яка веде у двір Парапанових була приблизно 10-15 метрів. В цій частині вулиці Тополина крім сім`ї ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ніхто не мешкає. Це околиця міста, тому він не розраховував на допомогу сторонніх осіб. Нападники під час примусової зупинки били ногами та руками по передній частині автомобіля, а коли він с зупинився, оточили його та почали розгойдувати, вимагаючи вийти з автомобіля. Я привідкрив скло на своїй двері на 5-7 см. та попросив звільнити проїжджу частину, а коли нападники вдарили якимось твердим предметом по даху автомобіля, через привідкрите скло здійснив постріл вгору з пістолета, який знаходився в салоні автомобіля;

- перебіг зазначених обставин підтверджується як об`єктивними речовими доказами -автомобілем Mitsubishi Outlender XL державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на капоті, правій та лівій стороні кузова виявлені та вилучені слідчим понад 10 відбитків пальців рук лише придатних для ідентифікації особи серед безлічі відбитків, які, на переконання експерта, не придатні для ідентифікації, що повністю підтверджує його версію про примусову зупинку, так і механічні пошкодження як в нижній передній частині автомобіля у вигляді нещільного прилягання захисного комерсу з правої сторони бамперу нещільного прилягання бамперу до лівого та правого крила автомобіля, які виникли внаслідок не однократного нанесення різноспрямованих механічних пошкоджень здебільшого спрямованих знизу вверх, які утворились саме від ударів нападниками ногами під час зупинення автомобіля, а також механічним пошкодженням на даху автомобіля, яке утворилось внаслідок удару твердим предметом і це підтверджується експертним трасологічним дослідженням, виконаним спеціалістами Дніпропетровського відділення ХНДІСЕ ім. Бокаріуса (т.2 а.с.77-81);

- це дослідження враховано судом як доказ у справі. Саме про такий механізм зупинення автомобіля та його пошкодження давав пояснення ОСОБА_6 ще під час огляду його автомобіля слідчим ОСОБА_24 і це підтвердив у судовому засіданні понятий ОСОБА_25 , пошкодження на даху автомобіля було зафіксовано слідчим ОСОБА_26 у протоколі огляду автомобіля (т.1 а.с.86) (цей протокол був прийнятий та досліджений судом як належний доказ, але йому не надана оцінка та про нього у вироку суду нічого не зазначено) того ж дня, що і огляд автомобіля, здійснений слідчим ОСОБА_24 , де і зазначено, що був оглянутий весь автомобіль на предмет наявності механічних пошкоджень і саме на його вимогу, що підтвердив понятий ОСОБА_25 був ретельно оглянутий дах автомобіля. Слідчий ОСОБА_26 відповідно до витягу з реєстру досудових розслідувань входив в групу слідчих, які розслідували кримінальне провадження про вбивство ОСОБА_27 .. Після огляду автомобіля слідчим ОСОБА_24 , цим автомобілем він вже не користувався, оскільки автомобіль був поставлений на зберігання на територію ОСОБА_72 ;

- суд порушив принцип презумпції невинуватості, зазначивши що суду не надано доказів утворення механічних пошкоджень на автомобілі саме 15.10.2018 року та відсутність відомостей про те, що відбитки пальців рук залишені ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_18 ;

- суд порушив принцип презумпції невинуватості прийшов до хибного висновку про те, що відсутність ідентифікації не спростовує показань зазначених осіб. Така оцінка суду саме підтверджує його позицію про примусове зупинення його автомобіля, оскільки ця позиція не спростовує його показань щодо перебігу подій, тобто, стороною обвинувачення суду не надано доказів того, що ці пошкодження автомобіля утворились в інший, ніж він зазначав, проміжок часу, а тому його показання щодо утворення цих пошкоджень саме під час нападу на його автомобіль увечері 15.10.2016 року стороною обвинувачення не спростовані як і не спростовані відомості про примусову зупинення автомобіля.

Не заслуговують уваги доводи сторони захисту і про те, що слідчі експерименти, які були проведені за участю ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_73 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_50 , ОСОБА_16 , є недопустимими доказами, так як були проведенні з порушенням вимог, передбачених ст. ст. 104, 240 КПК України, з огляду на наступне.
Ці доводи сторони захисту перевірялися судом першої інстанції під час судового розгляду і суд правильно прийшов до висновку про те, що ці доводи є безпідставними, оскільки проведення слідчих експериментів проводилося з метою перевірки показань вказаних осіб з дотриманням вимог ст.ст. 104,223,240 КПК України, а його проведення не за місцем події за обставинами кримінального правопорушення не впливає на отримані в ході цієї слідчої дії відомості.
Слідчий ОСОБА_71 в судовому засіданні підтвердив, що слідчі експерименти ним проводилися з метою з`ясування та перевірки показань потерпілої, свідків та підозрюваного щодо взаєморозташування осіб, що дозволяло проведення цих слідчих дій не за місцем події.
Також сторона захисту посилається на те, що слідчі експерименти за участі ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_74 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 є недопустимим доказами оскільки їх фіксація вчинена з порушенням вимог ст. 104,105 КПК України, так як в протоколах цих слідчих дій відсутні відомості щодо їх результатів, перебігу слідчої дії, наявності стенограм, не заповнена графа про зміст слідчої дії, на відеозапису відсутні відомості щодо оголошення слідчим змісту протоколу, однак, у протоколах зроблено запис про те, що зміст протоколу зачитаний учасникам слідчої дії.
Суд вважає, що відсутні підстав для визнання зазначених доказів недопустимими.
Слідчі експерименти проводилися слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій та обставин певної події у відповідності до вимог ст.240 КПК України, під час яких проводився відеозапис. До участі у проведені всіх слідчих експериментів було залучено понятих, слідчий експеримент за участі ОСОБА_6 проведено за участі його захисника. Вимоги, передбачені ст.223 КПК України щодо проведення слідчих дій під час проведення слідчих експериментів слідчим було дотримано.
Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1 ст.103 КПК України, якою визначені форми фіксування кримінального провадження, процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: у протоколі; на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії. В даному випадку фіксація слідчих експериментів здійснювалася за допомогою технічних засобів, велася відеозйомка слідчих дій, що відповідає нормам процесуального законодавства.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 104 КПК України фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Якщо за допомогою технічних засобів фіксується допит, текст показань може не вноситися до відповідного протоколу за умови, що жоден з учасників процесуальної дії не наполягає на цьому. У такому разі у протоколі зазначається, що показання зафіксовані на носії інформації, який додається до нього.
В протоколах слідчих експериментів за участі ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_50 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 слідчим зазначено про те, що особам, які беруть участь у проведенні слідчих експериментів заздалегідь повідомлено про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання, а саме здійснення відеозапису, та виготовлення диску з відеозаписом, який долучений як додаток до відповідного протоколу. Жоден із учасників вказаних слідчих дій не наполягав на тому, щоб текст їх показань в ході слідчого експерименту був внесений до протоколу, а тому слідчий мав право не вносити ці відомості. Хід, послідовність дій слідчого та всіх учасників слідчих експериментів, їх пояснення та демонстрації подій відображені на відеозаписах, на яких зафіксовані слідчі дії, що і було предметом дослідження в судовому засіданні.
Частиною 2 ст. 105 КПК України передбачено, що додатком до протоколу може бути стенограма, аудіо -, відеозапис процесуальної дії. Отже, долучення до протоколів слідчих експериментів в якості додатків відеозаписів та стенограм цих слідчих дій відповідають вимогам законодавства, ці додатки у відповідності до ч. 3 ст.105 КПК України виготовлені належним чином, засвідчені підписом слідчого, як особи яка їх виготовила.
Посилання сторони захисту як на підставу недопустимості доказів на те, що жоден із учасників слідчого експерименту не був ознайомлений із стенограмою та про це не зазначено в протоколі суд не приймає до уваги. Стенограми слідчих експериментів відповідно до вимог законодавства виготовляється слідчим і є додатком до протоколу. Будь-яких вимог щодо відображення у протоколі про наявність додатків закон не передбачає. Вимогами статті 104 КПК України передбачено лише відображення у протоколі про фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів.
Стенограма є дослівним записом усної мови, а також розшифрований текст такого запису. А тому із змісту цього значення вбачається, що стенограма виконується слідчим на підставі відтворення відеозапису слідчих дій і закон не передбачає присутність при цьому їх учасників. Проте, всі учасники кримінального провадження, були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження, у тому числі і з додатками до протоколів слідчих експериментів при виконанні вимог ст. 290 КПК України.
Посилання сторони захисту на те, що на відеозаписах слідчих експериментів відсутнє про оголошення слідчим змісту протоколу суд до уваги не приймає. В даному випадку слідчим здійснювалося фіксування слідчої дії за допомогою технічних засобів окремо від складання протоколу.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає дані висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, при цьому звертає увагу на те, що істотних порушень вимог КПК України суд першої інстанції не допустив, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставними доводи сторони захисту і про те, що :

- стороною обвинувачення надані суду протоколи слідчих експериментів з участю ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 від 06.12.2016 року, та ОСОБА_16 від 07.12.2016 року, які є недопустимими доказами;

- у всіх зазначених протоколах слідчих експериментів від 06 та 07 грудня 2016 року, відсутні отримані в результаті цієї процесуальної дії відомості, що обґрунтовано слідчим тим, що клопотань про внесення тексту про перебіг слідчого експерименту до цього протоколу не надходило (протокол слідчого експерименту з його участю в решті протоколів ці графа «зміст слідчої дії» взагалі не заповнена), таким чином, самим змістом протоколу підтверджується відсутність в ньому такої обов`язкової частини як опис послідовності і змісту процесуальних дій, отриманих відомостей, важливих для цього кримінального провадження, натомість у зазначених протоколах слідчих експериментів, в порушення вимог п.3 ч.2 ст. 105 КПК України відсутні відомості про складання та долучення до протоколу стенограми зазначених слідчих дій, хоча в подальшому, 29.12.2016 року, при виконання судово-медичної експертизи судовим експертом використовувались саме стенограми слідчих експериментів з участю ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також з участю ОСОБА_16 ;

- жоден із зазначених учасників не був ознайомлений із цими стенограмами ані під час виготовлення протоколів слідчих експериментів, ані в подальшому, при проведенні судово-медичної експертизи та у судовому засіданні, та з цими стенограмами не ознайомлені поняті, які були присутніми при проведенні цих слідчих дій;

- відсутність фіксації у протоколі перебігу слідчого експерименту та неможливість ознайомитись з цією частиною протоколу порушує право на захист ОСОБА_75 , оскільки йому не відомо як слідчий висвітлив у стенограмі перебіг слідчого експерименту з його власною участю та з участю інших осіб, що, відповідно до п.3 ч. 2 ст. 87 КПК України, є підставою для безумовного визнання протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами;

- суд у своєму вироку, незважаючи на явні порушення ст.104 та 240 КПК

України, при проведенні цих слідчих дій зазначив що слідчі експерименти проводились з

дотриманням ст. 233 КПК України;

- аналізуючи відеозапис протоколу слідчих експериментів, які відбувались із зазначеними вище порушеннями та не відповідати тій обстановці, під час якої ОСОБА_40 були спричинені тілесні ушкодження, слід зазначити, що при їх проведенні з кожним учасником подій, інші учасники були присутні та мали можливість корегувати свої поясненні в залежності від пояснень інших учасників, так, при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_28 був присутній ОСОБА_18 та ОСОБА_23 , які чули її пояснення, оскільки перебували поруч з нею і це видно на відеозаписі;

- метою проведення цієї слідчої дії була перевірка показань ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та його свідчень. ОСОБА_23 під час цієї слідчої дії зазначив, що ОСОБА_45 стояв біля двері автомобіля, стояв він рівно, голову в бік водія цього автомобіля не нахиляв. Таке розташування ОСОБА_15 суперечить об`єктивним доказам, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи №993 від 19.12.2016 року раневий канал в тілі ОСОБА_15 повинен був знаходитись на одній лінії з каналом ствола пістолету, що, відповідно до його на водійському сидінні автомобіля, унеможливлює спричинення ОСОБА_40 такого тілесного ушкодження;

- з відеозапису слідчого експерименту з участю ОСОБА_18 добре видно, що він стояв навпроти лівої передньої фари автомобіля по ходу його руху, що унеможливлює його подальший рух. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_18 сказав, що купа піску знаходиться навпроти межі його домоволодіння, приблизно в 15 метрах від воріт ОСОБА_20 і саме в цьому місті саме навпроти межі був зупинений автомобіль під його керуванням, діалог між ним та ОСОБА_30 відбувався через зачинене скло водійської двері автомобіля. В цьому місці вулиці суцільна темрява як на вулиці так і в салоні автомобіля, (відеозапис слідчого експерименту 6 хвилина 33 сек.) була повна, на 7 хвилині 14 сек. ОСОБА_18 вказує, що з боку передньої пасажирської двері відбувається якась заваруха. Ця обставина як до цієї слідчої дії так і в подальшому постійно підтверджується його показаннями та показаннями ОСОБА_43 . Під час цієї ж слідчої дії ОСОБА_18 зазначає, що звертаючись до нього ОСОБА_22 сказав лише одну фразу - «Что ты хочешь от моей жены?», іншого діалогу між ними не відбувалось;

- під час слідчого експерименту ОСОБА_23 зазначив, що ОСОБА_22 , знаходячись біля лівої передньої двері автомобіля стояв рівно, голову не нахиляв та при цьому поправив голову статиста, який її нахилив (відеозапис 10 хв.25 сек), також він зазначив, що в салоні автомобіля було темно і він нікого в там бачив відеозапис 14 хв.11 сек);

- під час допиту ОСОБА_17 в судовому засіданні 30.06.2017 року він показав, що коли ОСОБА_21 повернулась з магазину та повідомила свого чоловіка про те, що він з дружиною написали на автомобілі слово «люстрація», її чоловік сприйняв це як жарт та посміхнувся.

Безпідставними є також доводи сторони захисту і про те, що судово-медична експертиза № 993 від 19.12.2016 року, є також недопустимим доказом, оскільки вона проведена виключно на підставі вищевказаних слідчих експериментів, з огляду на наступне.

Ці доводи сторони захисту, а також перевищення своїх повноважень судмедекспертом також перевірялися судом першої інстанції під час судового провадження і суд прийшов до правильних висновків, зокрема про те, що в даному випадку експерт був залучений слідчим у встановленому на час проведення досудового розслідування порядку з дотриманням норм КПК України, висновок експерта містить обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені слідчим, який залучив експерт та ґрунтується на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, а саме експерт ОСОБА_76 проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_15 № 449, в ході якої використовував дані із історії хвороби останнього, дані лабораторних експертиз, проводив відповідні дослідження трупа.
Для проведення експертизи № 993 експерту будо надано стенограми та відеозаписи до протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_29 та ОСОБА_6 , що підтвердив експерт і в судовому засіданні. Стенограми та відеозаписи за участі ОСОБА_10 експерту не надавалися взагалі та на вирішення експерта питання щодо обставин вказаних останньою не ставилися. А тому посилання сторони захисту на використання стенограми слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 в обґрунтування недопустимості доказу є недоречним.
Як слідує з висновку експерта № 993, для проведення експертизи йому було надано стенограми та відеозаписи до протоколів слідчих експериментів за участі ОСОБА_17 та ОСОБА_6 . Відомості з історії хвороби, результати лабораторних експертиз, судово-медичний діагноз, судово-медична експертиза трупа, висновки, що викладені в експертному висновку № 449 також використовувалися експертом та були наявні у нього у зв`язку з проведенням експертизи трупа потерпілого ОСОБА_15 .
Отже, доводи сторони захисту на порушення експертом вимог ч.3 ст.101 КПК України безпідставні.
Експерт надав висновок від свого імені за який несе особисту відповідальність. Цей висновок експерт ОСОБА_76 підтвердив і в судовому засіданні, пояснивши, що утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 при обставинах, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 , що вікно водійської двері були відчинені на відстань приблизно 5 см. є малоймовірним. Тілесні ушкодження у ОСОБА_15 могли утворитися при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_29 . Та обставина, що експертом використовувалися данні, що містяться у стенограмі слідчої дії не спростовує висновків експерта по суті поставлених слідчим запитань. Стенограми слідчих експериментів є дослівним записом усних показань учасників цих слідчих дій, відеозаписи яких було також надано в розпорядження експерта. В судовому засіданні не було встановлено, що стенограми слідчих експериментів не відповідають змісту показань їх учасників по суті на поставлені питання.
Безпідставні є і посилання сторони захисту на перевищення експертом повноважень та невідповідність висновку експерта вимогам КПК України. Висновок експерта ґрунтується на його спеціальних знаннях та по змісту відповідає вимогам ст. 102 КПК України, експерт діяв у межах своїх повноважень, визначених Законом України «Про судову експертизу». Доводи захисників щодо перевищення експертом своїх повноважень оскільки об`єктом дослідження судово-медичного експерта можуть бути лише стан здоров`я, а також питання можливості надання медичної допомоги недоречні. Згідно з п. 1.4 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6 до компетенції судово-медичної експертизи належить: експертиза трупів у випадках насильницької смерті ; експертиза трупів при підозрі застосування насилля або з інших обставин, що обумовлюють необхідність такої експертизи ; експертиза потерпілих, обвинувачених та інших осіб ; експертиза речових доказів ; експертиза за матеріалами кримінальних та цивільних справ.
Отже висновок суду першої інстанції про те, що проведення судово-медичної експертизи № 993 від 31.12.2016 року відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, є правильним, з яким погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту і про те, що під час досудового слідства було порушено право ОСОБА_6 на захист, а саме йому не було роз`яснено право приймати участь у таких слідчих діях, як проведення судово-медичних експертиз, оскільки згідно протоколу затримання від 16.10.2016 року підозрюваному ОСОБА_6 за участю захисника були роз`ясненні його процесуальні права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України, у тому числі брати участь у проведені процесуальних дій (т. 1 а.с. 141 об.). Про надуманість даного доводу свідчить і те, що сторона захисту не вказує конкретну норму КПК України, яку порушив суд першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставними доводи сторони захисту і про те, що :
- у якості доказів вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України суд у вироку посилається на судово-медичну експертизу №993 від 30.12.2016 року (т. 1 а.с. 190-191), якою судово-медичний експерт встановив невідповідність його показань механізму спричинення ОСОБА_40 тілесних ушкоджень;

- стороною захисту до суду подавалось клопотання про визнання цього доказу неналежним з мотивів того, що ця експертиза проведена на підставі виключно стенограми слідчих експериментів з його участю та участю ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_43 .. Саме стенограмами цих слідчих дій керувався експерт про проведенні цієї експертизи, про що зазначено в її мотивувальній частині, як з`ясувалось у судовому засіданні, слідчий не знайомив учасників цих слідчих дій із стенограмами, оскільки вважав, що вони не є процесуальними документами;

- відповідно до зазначеного вище, недопустимим є також висновок судово-медичного експерту №993 від 31.12.2016 року при виконанні якого, як зазначено в описовій частині, експертом використовувалась лише стенограми слідчих експериментів з його участю та участю ОСОБА_10 , оскільки сама по собі стенограма не є процесуальним документом, а використовується лише як додаток до такого процесуального документа як протокол.

- у цьому висновку не зазначено, на підставі яких даних експерт дійшов висновку про саме вогнепальне поранення, якими критеріями він керувався коли прийшов до такого висновку.

- висновки судово-медичної експертизи № 993 від 31.12.2016 року та судово-медичної експертизи № 449 від 07.12.2016 року є недопустимими, оскільки обвинуваченому взагалі не було роз`яснено його права приймати участь у такій слідчій дії як проведення судово-медичної експертизи, він був позбавлений права прийняти в ній участь, заявляти відводи, клопотання, ставити питання експерту, та взагалі заявляти відвід експерту або експертній установі.

Необґрунтованими є також доводи сторони захисту і про відсутність на час вчинення злочину неприязних стосунків між сім`ями ОСОБА_20 та ОСОБА_49 , оскільки вони не відповідають дійсності.

Як правильно встановив суд першої інстанції при дослідженні доказів, зокрема протоколу огляду 19.10.2016 був оглянутий телефон Нокіа 302 в корпусі білого кольору, при вході в меню «Настройки - о телефоне» висвітлюється інформація: «Мой номер телефона НОМЕР_4 ». При переході в меню: «сообщения - входящие» на дисплей виводяться вхідні повідомлення: 02.05.2016, 20:02:05, від абонента НОМЕР_5 наступного змісту: «Ти тварь (сдохни)», 02.05.2016 о 20:11:13. Від абонента НОМЕР_5 наступного змісту: «Урода сдохни». /т.1 а.с. 109-110/.
Потерпіла ОСОБА_10 підтвердила, що номер її мобільного телефону НОМЕР_4 , а свідок ОСОБА_52 підтвердила, що « НОМЕР_5 » це номер її мобільного телефону.
Текст повідомлення від ОСОБА_16 підтверджує показання потерпілої ОСОБА_10 щодо погроз на її адресу та наявність неприязних стосунків з сім`єю ОСОБА_55 . Наявність неприязних стосунків сім`ї ОСОБА_55 підтвердила і потерпіла ОСОБА_14 , яка зазначила, що ОСОБА_6 завжди підтримував свою дружину, коли та образливо ставилася до їх сім`ї та вчиняла конфлікти.
Наявність неприязнених стосунків з боку сім`ї ОСОБА_55 підтверджується і фактичними обставинами у кримінальному провадженні. ОСОБА_48 займав відповідальну посаду в ПАТ «Мелітопольгаз», в його користуванні знаходився службовий автомобіль, який використовувався ним в особистих цілях, що дає підстави вважати, що написане ОСОБА_6 на автомобілі слово «люстрація», що має одне із значень як процес очищення від влади та обмеження в правах осіб, які були викриті в злочинній діяльності за час їх роботи державними службовцями при правління відстороненого від влади режиму, стосується безпосередньо ОСОБА_15 .
Доводи обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 про те, що SMS повідомлення писала колишня няня останньої суд вважає безпідставними. Вказані SMS повідомлення були направлені саме з мобільного телефону, що знаходиться у користуванні ОСОБА_16 , в день, коли стався конфлікт між останньою та ОСОБА_10 , присутність особи, на яку посилається ОСОБА_6 та ОСОБА_52 як на автора тексту повідомлення, під час конфлікту не встановлено. Посилання сторони захисту на те, що вказані SMS повідомлення отримані в межах перевірки заяви ОСОБА_10 про погрози її життю не є належними та допустимими доказами безпідставні. Мобільний телефон потерпілої, в якому наявні вищезазначені SMS повідомлення, був оглянутий в рамках даного кримінального провадження, що зафіксовано у відповідному протоколі огляду, /т.1 а.с. 109-110/ який суд оцінює як належний та допустимий доказ.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставними доводи сторони захисту і про те, що :
- у якості доказу наявності неприязних відносин суд наводить перебування ОСОБА_15 на відповідальній посаді в ПАТ «Мелітопольгаз», наявності у нього службового автомобіля, але суд не зазначив, яким чином наявність посади та службового автомобіля у ОСОБА_15 впливає на неприязні між ними відносини та якими дослідженими під час судового розгляду доказами ця обставина підтверджується;

- суд не досліджував жодних допустимих доказів, які б дали суду можливість прийти до такого висновку.

Не заслуговують уваги доводи сторони захисту і про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, з огляду на наступне.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне вбивство (ст. 115 ч. 1 КК) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком.

Кримінальна відповідальність за вбивство через необережність (ст. 119 ч. 1 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК, за умови, якщо було вчинено вбивство, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК) і вбивства через необережність (ст. 119 ч. 1 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 на ґрунті сталої особистої неприязні, у ході сварки, умисно, з метою вбивства, здійснив один постріл з наявного в нього при собі пістолету для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень і майданчиків «Safari-РФ 430» в голову ОСОБА_15 , заподіявши йому, тілесне ушкодження у вигляді одиночного вогнепального сліпого поранення голови, на думку колегії суддів це свідчить про те, що дії ОСОБА_6 носили активний та раптовий характер щодо потерпілого.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 449, причиною смерті ОСОБА_15 явилось одиночне вогнепальне сліпе поранення голови проникаюче в порожнину черепа, з пошкодженням правої півкулі головного мозку, що ускладнилося розвитком набряку дислокації головного мозку, вогнепальне поранення у ОСОБА_15 , що ускладнилося розвитком набряком, дислокації головного мозку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_6 , націливши в область обличчя потерпілого револьвер та здійснивши постріл з незначної відстані (патрони для стрільби з якого мають свинцевий снаряд, кінетична енергія якого на відстані 1 метру складає 0,35 ДЖ/мм2 при швидкості 145 м/сек), розраховував на особливу вразливу дію застосованого знаряддя і такі можливі наслідки, як смерть потерпілого, і хоча обвинуваченийне бажав, але свідомо припускав можливість її настання.

При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто він діяв із невизначеним та непрямим умислом. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях ОСОБА_6 щодо спричинення смерті потерпілому, за якого особа хоча не бажає спричинити смерть потерпілому, але свідомо припускає можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настає. У таких випадках особа має відповідати за результат своїх дій, тобто за умисне вбивство.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст.115 ч. 1 КК, що виключають можливість кваліфікації цих дій за ознаками вбивства через необережність.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що:

- посилання обвинуваченого на те, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_15 , а вбивство потерпілого сталося з необережності, так як він здійснив постріл після попередження, виставивши ствол пістолету через вікно водійської двері, відкривши її на п`ять сантиметрів, вертикально вгору тому, що потерпілий та інші особи перешкоджали руху та ушкоджували автомобіль, є безпідставними та спростовуються доказами зібраними під час розгляду кримінального провадження, а саме показаннями свідка ОСОБА_17 , з яких вбачається, що обвинувачений цілеспрямовано навів пістолет саме в область голови потерпілого, після чого здійснив постріл, висновками експерта № 993, згідно яких утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_15 при обставинах вказаних ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту представляється малоймовірним (т.1 а.с. 190-191);
- суд розцінює вказану позицію обвинуваченого як спосіб захисту та намаганням будь-яким чином уникнути кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, націливши в область обличчя потерпілого револьвер, який хоча і відноситься до револьверів для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень і майданчиків, але здійснивши постріл на незначній відстані, від якого ОСОБА_48 отримав вогнепальне поранення в область ока, обвинувачений не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння та не передбачати його суспільно небезпечні наслідки, для вчинення злочину ОСОБА_6 було використано револьвер для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень і майданчиків, патрони для стрільби з якого мають свинцевий снаряд, кінетична енергія якого на відстані 1 метру склала 0,35 ДЖ/мм2 при швидкості 145 м/сек, тобто знаряддя, що об`єктивно на малій відстані може спричинити смерть, при здійсненні пострілу револьвер був націлений в життєво важливу ділянку тіла потерпілого голову (обличчя) на незначній відстані;
- спосіб, характер, послідовність дій ОСОБА_6 , його поведінка під час вчинення злочину, а саме використання револьвера, який придатний для стрільби патронами Флобера кільцевого запалення калібру 4 мм, націлювання його стволу в область обличчя потерпілого на незначній відстані, їх стосунки, те, що ОСОБА_6 на пропозицію ОСОБА_15 убрати зброю повторно навів пістолет в область обличчя останнього та здійснив постріл, збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України і свідчать про те, що в даному випадку ОСОБА_6 діяв з умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть його смерть.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає також безпідставними доводи сторони захисту і про те, що смерть ОСОБА_15 не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, яка настала не внаслідок спричинення йому тілесного ушкодження, а в наслідок ускладнення його стану під час перебування у лікарні, оскільки відповідно до висновку експерта № 449 від 07.12.2016 року, вогнепальне поранення у ОСОБА_15 , що ускладнилося розвитком набряком, дислокації головного мозку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. За таких обставин юридична оцінка наслідку дій обвинуваченого як безпосередньої причини смерті потерпілого, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони умисного вбивства, жодних сумнівів правильності не викликає у колегії суддів.
Не заслуговують уваги доводи апелянтів і про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у призначенні комплексної судової медико-балістичної експертизи, оскільки правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 332 КПК України, для такого призначення не було.
Отже висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, відповідає вимогам ст. 94 КПК України, з яким погоджується і колегія суддів.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає також безпідставними наступні доводи сторони захисту і про те, що :
- суд не врахував показання обвинуваченого, зокрема про те що 15.10.2016 року, коли він на своєму автомобілі їхав разом із своєю дружиною додому, навпроти межі домоволодінь ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , на проїжджій частині його автомобіль, який рухався із швидкістю приблизно 5-7 км на годину, примусово зупинила група агресивно налаштованих людей у нетверезому стані, які перешкоджаючи руху його автомобіля перегородили проїжджу частину, вперлися руками в капот його автомобіля і він був змушений зупинити рух, бо міг наїхати на зазначених осіб, скло на лівій передній двері автомобіля, де сиділа його дружина - ОСОБА_19 , було привідкрито, тому один з нападників, як він пізніш дізнався - ОСОБА_21 зірвала з голови його дружини шапку, схватила за волосся та вдарила дружину головою по одній з деталей салону автомобіля, спричинивши, як в подальшому з`ясувалось, їй тілесні ушкодження. Він заблокував всі двері, оскільки нападники, як я пізніш дізнався - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 і невідомий мені чоловік вимагали вийти з автомобіля розібратись, що він сприймав як погрозу його життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю його дружини, а також заволодіти грошовими коштами та мисливською зброєю, які знаходились в автомобілі, нападників він не впізнав, оскільки місце, де вони зупинили автомобіль, було неосвітлене, була суцільна темрява, місце зупинки знаходилось навпроти межі домоволодінь ОСОБА_18 та ОСОБА_20 і відстань до калитки, яка веде у двір Парапанових була приблизно 10-15 метрів. В цій частині вулиці Тополина крім сім`ї ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ніхто не мешкає, це околиця міста, тому він не розраховував на допомогу сторонніх осіб, нападники під час примусової зупинки били ногами та руками по передній частині автомобіля, а коли він с зупинився, оточили його та почали розгойдувати, вимагаючи вийти з автомобіля, він привідкрив скло на своїй двері на 5-7 см. та попросив звільнити проїжджу частину, а коли нападники вдарили якимось твердим предметом по даху автомобіля, через привідкрите скло здійснив постріл вгору з пістолета, який знаходився в салоні автомобіля, цей пістолет не є вогнепальною зброєю, не потребує будь-яких дозволів на придбання та за своїми характеристиками не може спричинити тілесних ушкоджень, стріляв він вгору для того, щоби звуком пострілу відлякали нападників, після пострілу, нападники звільнили проїжджу частину і він поїхав в напрямку свого будинку, зателефонувавши по дорозі до поліції, якій повідомив про напад на нього, умислу на вбивство або на спричинення тілесних ушкоджень він не мав, стріляв вгору та був переконаний, що за своїми характеристиками цей пістолет є безпечним для оточуючих;

- обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.1 ст. 115 КК України, суд посилається на показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_77 , оцінюючи ці показанні, суд вказав що зі слів ОСОБА_18 . ОСОБА_22 розмовляв зі мною через відкрите вікно двері автомобіля, але у судовому засідання, при перехресному допиті він пояснив, що вони розмовляли через скло двері. В судовому засіданні цей же свідок 16.10.2016 року пояснив у судовому засіданні, що автомобіль зупинився приблизно в 25 метрах від порогу будинку ОСОБА_20 , з урахуванням розташування будинку на присадибній ділянці, місце, де був зупинений автомобіль знаходилось саме навпроти межі присадибних ділянок ОСОБА_20 та ОСОБА_18 . Іншим орієнтиром розташування місця події були свідчення ОСОБА_18 , який у судовому засіданні пояснив, що події відбувались біля купи піску, яка на той час знаходилась навпроти межі його та ОСОБА_20 домоволодінь. Навіть потерпіла ОСОБА_21 у судовому засіданні 12.10.2017 року пояснила, що всі події відбувались не біля воріт її домоволодіння, а в 3-4

метрах від цих воріт. Саме під час цього допиту ОСОБА_21 сказала, що він її чоловіку -

ОСОБА_37 не погрожував, під час допиту в суді ОСОБА_18 заявив, що до

подій 15.10.2016 року між ним та ОСОБА_30 не було жодних конфліктів та і взагалі

конфлікти з ними виключаються, бо вони були друзями;

- з метою з`ясування обставин події, стану учасників цієї події, достовірності іх свідчень, сторона захисту двічі заявляла клопотання про доручення до матеріалів справи протоколів допитів ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , але було задоволено лише клопотання про доручення протоколу допиту ОСОБА_17 ;

- доказом упередженого ставлення суду при розгляді цього кримінального провадження і ухваленні вироку є також посилання на висновок експерта № 574-3 від 24.11.2016 року (т.1 а.с.92-96), яким суд підтверджує його вину у вчиненні саме навмисного вбивства ОСОБА_15 Зазначивши у вироку що вилучені у нього 6 патронів ОСОБА_39 не є боєприпасами, суд між тим не зазначив, що вилучений у нього ж пістолет "Safari-РФ 430» не є вогнепальною зброєю, про що зазначено в цьому висновку і в подальшому суд кваліфікуючи спричинені ОСОБА_40 тілесні ушкодження, описує їх утворення як вогнепальне поранення, на переконання суду, підтверджує наявність у нього саме умислу на вбивство;

- у вироку суд зазначив, що за своїми властивостями пістолет, який вилучений у нього, об`єктивно, на малій відстані може спричинити смерть, разом з тим у вироку не зазначено на підставі чого суд прийшов до такого висновку, патрони до цього пістолету не є боєприпасами, але не зазначав, що сам пістолет не є вогнепальною зброєю, як це встановлено судово-балістичною експертизою, обвинувачений здійснив один постріл в голову ОСОБА_15 чим йому було заподіяно вогнепальне поранення та внаслідок цього поранення настала смерть ОСОБА_15 ;

- формулюючи таким чином вирок, суд тим самим стверджує, що він здійснив прицільний постріл саме в голову ОСОБА_15 , що саме по собі потягло зазначені вище наслідки, "Safari-РФ 430» не є вогнепальною зброєю та не придатний для нанесення такого виду травмувань, які можуть потягти за собою смерть людини, але під час допиту судово-медичного експерта ОСОБА_41 в судовому засіданні 22.06.2018 року, він пояснив, що потрапляння саме в око ОСОБА_15 кулі з цього пістолета спричинило йому тяжкі тілесні пошкодження, оскільки потрапляння кулі в будь-яку іншу частину голови або обличчя таких важких наслідків не настало би, на переконання експерта потрапляння кулі в око є випадковістю;

- відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_20 15.10.2016 року спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя в момент заподіяння, а смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ускладнення вказаного тілесного ушкодження розвитком дислокації головного мозку, тобто, смерть ОСОБА_15 не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, яка настала не внаслідок спричинення йому тілесного ушкодження, а в наслідок ускладнення його стану під час перебування у лікарні з 15 по 19 листопада 2016 року;

- жодним належним доказом, дослідженим судом у передбачений законом спосіб, не доведено, що пістолет "Safari-РФ 430», з якого він здійснив постріл, придатний за своїми характеристиками для спричинення будь-яких тілесних ушкоджень людині, порядок придбання такого пістолету не передбачає отримання будь-яких дозволів та подальшої його реєстрації, що він сприймав як повністю безпечне знаряддя для створення шумового ефекту без будь-яких наслідків для здоров`я людини, таке його ставлення до цього предмету підтверджує відсутність в його діях як прямого так і не прямого умислу на вбивство ОСОБА_15 і ця версія судом не спростована належними та допустимими доказами;

- його психологічне ставлення до цих подій, як нападу з метою заволодіння грошовими коштами та іншим цінним майном, спричинення тілесних ушкоджень підтверджується рапортом інспектора ЧЧ Мелітопольського відділу поліції, у якому зазначено, що 15.10.2016 року о 20 годині 58 хв., телефоном до ЧЧ надійшло моє повідомлення про напад на автомобіль;

- він намагався звуковим ефектом від пострілу налякати нападників та був впевнений, що пістолет, з якого я здійснив постріл, за своїми технічними характеристиками та патрони, які не є боєприпасами не можуть спричинити людині будь-які тілесні ушкодження, постріл він здійснював вгору. Обставини нападу на мій автомобіль - нічний час, пустир навколо, кількість нападників, інтенсивність і характер їх дій, сприймалась ним як реальна загроза його та дружини життю, здоров`ю та майну, а постріл вгору з пістолету, який не є вогнепальною зброєю - як намагання шумовим ефектом відлякати нападників, а не спричинити будь-кому тілесні ушкодження;

- відсутність умислу ОСОБА_44 на вбивство ОСОБА_15 підтверджується також і його діями після пострілу повідомлення поліції про напад на автомобіль, перерахування на ім`я ОСОБА_15 коштів на лікування;

- аналізуючи зібрані у справі докази - пошкоджень автомобіля, наявності множинних відбитків пальців рук по всій поверхні автомобіля, місцевість, де автомобіль був зупинений, кількість нападників, їх агресивне налаштування, темну пору доби, характеристики пістолета, з якого він зробив один постріл вгоду та інше, є беззаперечні підстави кваліфікувати його дії як необережне вбивство.

Таким чином, доводи захисників та ОСОБА_6 про недоведеність вини останнього у вчиненні ним умисного вбивства є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи сторони захисту про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необґрунтованими, з огляду на наступне.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції була врахована ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, зокрема те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей, є фізичною особою підприємцем частково відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_14 , у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що його виправлення можливо лише при ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, тобто не максимального покарання передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема у зв`язку з тим, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання, частково відшкодував шкоду, так як останній вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, потерпілі просили суд призначити йому суворе покарання.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з доводами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, зокрема у зв`язку з тим, що останній не покаявся, з місця події зник, не надавши потерпілому необхідної допомоги, оскільки, по-перше, відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення; по-друге, зникнення з місця події, згідно вимог ст. 67 КК України, не відноситься до обставин, що обтяжують покарання, а тому призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції реальне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років,є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, не заслуговують уваги доводи, як сторони захисту про зменшення розміру моральної шкоди, так і потерпілих про збільшення розміру моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При розв`язанні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди місцевий суд, враховуючи, що перша втратила чоловіка, а друга батька, в результаті чого вони зазнали душевних страждань, що негативно відобразилося на їх подальшому способі життя, як родини, задовольнив позови потерпілих про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши на користь останніх замість заявлених сум у розмірі 300 000 грн., кожній, потерпілій ОСОБА_13 у розмірі 150 000 грн. ( з урахуванням того, що обвинувачений добровільно сплатив їй 50 000 грн.) та потерпілій ОСОБА_14 у розмірі 200 000 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначені розміру цивільного позову місцевим судом повною мірою враховано вимоги статей 23, 1167 ЦК України, зокрема враховано глибину фізичних та душевних страждань, котрі зазнали потерпілі у зв`язку з втратою близької їм людини, матеріальним та сімейним станом обвинуваченого, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн. та 200 000 грн., який підлягає стягненню з обвинуваченого відповідно потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є розумним і справедливим, а тому вважати його необґрунтовано завищеним або заниженим, в тому числі і з урахуванням даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням уточнення до неї), захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: