У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002162, за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, зараховано ОСОБА_6 покарання, відбуте частково за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2018 р., і остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено на користь потерпілої ОСОБА_9 стягнути з ОСОБА_6 у відшкодування майнової шкоди 5 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2018 р., остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначений вирок є таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав його невідповідності тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Зазначає, що суд першої інстанції хоча й послався, однак недостатньо врахував суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, характеру його вчинення, наслідків та даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, що свідчить про те, що ОСОБА_6 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, будучи працездатною особою не працює і суспільно корисною діяльністю не займається, натомість обрав для себе вчинення корисливих злочинів як засіб існування.
З приводу визнання щирого каяття ОСОБА_6 , як обставиною, що пом`якшує покарання, зазначає, що з поведінки обвинуваченого, який систематично вчиняв грабежі та зупинився виключно внаслідок застосування запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою, не вбачається такого суб`єктивного ставлення до вчиненого, як щире каяття, та воно проявляється виключно у визнанні вини обвинуваченим.
Відмічає, що судом не прийнято до уваги та належним чином не оцінено тієї обставини, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 не вжив заходів щодо відшкодування майнової шкоди, завданої злочином у сумі більш 39 000 грн., та лише завдяки діям органу досудового розслідування повернуто тільки фрагменти золотих ланцюжків двом потерпілим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

31.08.2018 р. о 16.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 18 по вул. Будівельників в м. Миколаєві, діючи повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_9 золотим ланцюжком, вагою 8 гр., вартістю 5 014,32 грн., золотим кулоном, вагою 1 гр., вартістю 626,79 грн., що належить потерпілій ОСОБА_9 , завдавши останній майнової шкоди в сумі 5 641,11 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
28.05.2018 р. о 09.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 6 по вул. О. Кошового в м. Миколаєві, діючи повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів золотим ланцюжком, вагою 5 гр., вартістю 3 119,40 грн., золотим кулоном, вагою 1,5 гр., вартістю 935,82 грн., що належали ОСОБА_10 , заподіявши останній майнової шкоди в сумі 4 055,22 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
30.05.2018 р. приблизно о 13.40 год. на перетині вулиць Шкільної та 11-ї Повздовжньої в м. Миколаєві, шляхом ривку, відкрито викрав золотий ланцюжок, вагою приблизно 7 гр., вартістю 4 384,94 грн., золотий кулон у вигляді «ладанки», вагою приблизно 1 гр., вартістю 626,42 грн., золотий хрестик, вагою приблизно 1,5 гр., вартістю 939,63 грн., що належали потерпілій ОСОБА_11 , завдавши майнової шкоди в сумі 5 950,99 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
20.06.2018 р. приблизно о 16.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 7/1 по пр. Миру в м. Миколаєві, діючи повторно, відкрито, шляхом ривку, викрав золотий ланцюжок, вагою приблизно 6 гр., вартістю 3 741,12 грн., золотий хрестик, вагою приблизно 1 гр., вартістю 623,52 грн., що належали потерпілій ОСОБА_12 , заподіявши останній майнової шкоди в сумі 4 364,64 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
02.08.2018 р. приблизно о 08.25 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 4 по вул. 28 Армії в м. Миколаєві, діючи повторно, відкрито, шляхом ривку, викрав золотий ланцюжок, вагою приблизно 6,5 гр., вартістю 3 950,25 грн., золотий кулон, вагою приблизно 1,5 гр., вартістю 911,60 грн., що належали потерпілій ОСОБА_13 , заподіявши останній майнової шкоди в сумі 4 861,85 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
19.09.2018 р. о 14.30 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 7 по пр. Миру в м. Миколаєві, діючи повторно, відкрито, шляхом ривку, викрав у ОСОБА_14 золотий ланцюжок, вагою приблизно 12 гр., вартістю 7 468,80 грн. В ході реалізації злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення майна потерпілої, золотий ланцюжок розірвався, і його фрагмент вагою 8,5 гр., вартістю 5 290,40 грн. залишився у потерпілої. З місця вчинення злочину ОСОБА_6 зник, викраденим майном розпорядився за власним розсудом.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має цивільну дружину та малолітнього сина. Визнав обставинами які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку. Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України апелянтом в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів. ОСОБА_6 раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням в повній мірі ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, конкретних обставин вчиненого злочину, певних даних про особу ОСОБА_6 , обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема і тих, на які посилається апелянт.
З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання занадто м`яким та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, як того просить апелянт, не вбачається.

Щодо призначення остаточного покарання, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, то суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення більш суворого остаточного покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, то вони не є слушними, оскільки, на думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та домірно скоєному.

Доводи апелянта щодо безпідставного визнання судом щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, не ґрунтуються на матеріалах даного провадження і позбавленні підстав, виходячи з того, що ця обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ще під час проведення досудового розслідування, що підтверджується даними обвинувального акту, складеного слідчим та погодженого прокурором.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді
_____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3