Справа № 346/5712/17
Провадження № 1-кп/346/63/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі : судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї кримінальне провадження № 0001393 про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Казанів, Коломийського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

- в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2017 року біля 01:00 год. обвинувачений разом із своїм батьком ОСОБА_6 приїхали у АДРЕСА_2 , що належить дружині обвинуваченого, Дем" ОСОБА_7 . В будинку знаходилась власниця із малолітнім сином, ОСОБА_8 та рідним братом ОСОБА_9 , які вже спали. Батько обвинуваченого розбудив онука, вчинивши словесний конфлікт із матір"ю дитини, від чого прокинувся потерпілий, також вступивши в суперечку, в ході якої ОСОБА_10 наніс йому кілька ударів кулаком в область голови, від якого той впав на ліжко, та продовжив шарпати за тіло і одяг, спричинивши фізичну біль.

В цей час ОСОБА_11 разом із сином вибігла на вулицю, а обвинувачений приєднався до протиправних дій свого батька та діючи умисно, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту із потерпілим, штовхнув останнього у грудну клітку, від чого той знову впав на ліжко. Піднявшись, ОСОБА_12 вибіг з будинку на вулицю, де його наздогнав обвинувачений та на грунті неприязних відносин умисно наніс удар ногою в область правої гомілки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 30 жовтня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Свою вину у скоєному злочині обвинувачений визнав повністю і дав суду наступні показання.

В той час він із дружиною проживали окремо, кожен у своїх батьків. Малолітній син проживав разом із матір"ю і він хвилювався за нього, сумував та вирішив із батьком поїхати провідати дитину. Приїхавши на місце між батьком та потерпілим виник конфлікт, в ході якого він особисто наніс удар потерпілому ногою в гомілку, спричинивши тілесні ушкодження.

У вчиненому щиро розкаюється. Запевняє суд, що надалі не порушуватиме закон, а тому просить врахувати всі вказані пом"якшуючі обставини та не карати суворо.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз"яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.
У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
Обставинами, що пом"якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_14 "янюку відповідно до ст. 66 КК України суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те що до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має мілолітню дитину та вважає за доцільне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ст. 125 ч.1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_15