Справа № 522/8453/17
Провадження № 1-кс/522/4479/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2019 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши у клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №000818 від 16.02.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження №000818 від 16.02.2017 року за ознаками ч. 3 ст. 355 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що у рамках даного кримінального провадження вони є потерпілими.

До судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`являються, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, клопотань про здійснення розгляду за їх відсутності до суду не надавали.

Прокурор до судового засідання вкотре не з`явився, про час дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У ст. 22 КПК України вказано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як вбачається із ч. 2 ст. 134 КПК України, суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Однак, відповідно до п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У п. 22 ч. 1 ст. 3 КПК України, вказано, що суд першої інстанції - районний, районний у місті, міський та міськрайонний суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.

Аналіз вище вказаних норм процесуального законодавства, дає слідчому судді право прийти до висновку, що у випадку звернення із клопотанням про накладення арешту, сторона кримінального провадження повинна з`явитися до слідчого судді, задля підтвердження викладених у клопотанні обставин чи фактів та надання відповідних доказів. У такому разі слідчий суддя не повинен здійснювати судовий виклик, оскільки з`явлення до суду є обов`язком особи, яка звернулась із таким клопотанням. Не зважаючи на це, слідий суддя неодноразово напрявляв на адресу вказаних осіб судові виклики для реалізації особами їх права на участь у розгляді клопотання про накладення арешту, та задля забезпечення можливості надати слідчому судді докази на підтвердження необхідності застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В даному випадку, слідчим суддею не вбачається підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки особою, що звернулась із клопотанням не доведено наявності ризиків, що вказане майно може бути піддано зміні чи знищенню. Крім того, слідчий суддя враховує негативні наслідки, які можуть мати місце у випадку накладення арешту на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 170-175, 372, КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №000818 від 16.02.2017 року - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя:

27.11.2019