Провадження № 1-кс/643/5570/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2019 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова
ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Московського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0004061 від 25.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України -
встановив :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, прокурор порушує питання про накладення арешту на майно, а саме на нежитлові приміщення за адресою м.Харків, Чигинина Юлія, 13.
В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що у провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0004061, внесеного 25.07.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.197-1 КК України - самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій ділянці.
В ході проведення досудового розслідування 29 липня 2019 року прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 винесено постанову про виділення з матеріалів кримінального провадження № 0002729 від 29.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 в кримінальне провадження №0004061, внесеного 25.07.2019за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.197-1 КК України матеріали досудового розслідування з яких вбачається:
Згідно відповіді Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17.05.2019 №7100/0/226-19 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на підставі наказу №198 від 16.05.2019 скасовано право на виконання будівельних робіт набуте на підставі поданого повідомлення про початок будівельних робіт № №ХК26 та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ХК28, у зв`язку з вставленням факту подання недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.
Дослідивши вказане клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні зазначено про необхідність накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою: м.Харків, вул.Чигинина Юлія, 13, а до клопотання долучені відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: м.Харків, вул.Чигирина Юлія, 13.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтями 8,9 КПК України до основних засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В супереч даним вимогам слідчим не надано доказів, оцінки майна, визначення його вартості за процедурою встановленою нормативно-правовими актами, якими слідчий обґрунтовує клопотання, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що унеможливлює оцінити співрозмірність вартості майна та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням при визначенні обсягу майна, на яке необхідно накласти арешт, відсутність як цивільного позову так і санкції у виді конфіскації майна, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, відповідно до витягу з ЄРДР за ч.3 ст. 197-1 КК України.
Щодо накладення арешту на вищевказане майно, то крім самої лише констатації у клопотанні, що вилучене майно підлягає арешту з метою збереження речових доказів та недопущення їх втрати, відчуження, пошкодження, зміни або знищення клопотання не містить переконливих доводів, що це майно може бути певним чином знищено або ж воно зникне, що воно може бути пошкоджено, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню, та що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З аналізу клопотання прокурора, слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені в клопотанні, не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна, що свідчить про недотримання прокурором вимог встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту та не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.
Керуючись ст. ст.167-169,170,171,309,310,395 КПК України, слідчий суддя
постановив :
В задоволенні клопотання про накладення арешту відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Слідчий суддя ОСОБА_1