пр. № 1-кс/759/3442/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2019 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого з ОВС Восьмого СВ РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про накладення арешту на грошові кошти в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 19.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Восьмого РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про накладення арешту на грошові кошти в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 19.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 364 КК України, а саме на кошти, які знаходяться на рахунку ТОВ "Стандарт чек сіті" № НОМЕР_1 відкритий в АТ "КІБ в частині видатку коштів, з можливістю зарахування коштів на вказаний рахунок, про що необхідно повідомляти правоохоронні органи усно та письмово про суму коштів, що знаходяться на цьому рахунку, за першим запитом слідчого , а також надати довідку щодо кількості грошових коштів на цьому розрахунковому рахунку на час накладення арешту, обгрунтовуючи таке клопотання тим, що Управлінням розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 19.02.2019 р. за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ряду суб`єктів господарської діяльності при проведенні митного оформлення в режимі імпорту кавової продукції, службового підроблення та зловживання службовим становищем службовими особами ДФС.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що впродовж 2016-2018 років на території України діє група осіб, учасники якої, використовуючи реквізити підконтрольних їм суб`єктів господарювання імпортерів серед яких ТОВ "Стандарт чек сіті"з використанням підроблених документів, здійснюють незаконну діяльність, пов`язану із ввезенням за заниженою митною вартістю на територію України та подальшою реалізацією за готівковий розрахунок кавової продукції, що призвело до ненадходження до бюджету України податків та обов`язкових платежів в особливо великих розмірах. Та вказуючи, що заявлені до арешту гроші є засобом та знаряддям кримінального правопорушення та є предметом вказаного кримінального правопорушення, у зв"яку з чим і просить слідчий накласти арешт у спосіб зазначений у поданому клопотанні.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, ознайомившись із матеріалами клопотання, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно норм ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Як зазначено слідчим, майно зазначених суб`єктів господарювання у вигляді грошових коштів відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а саме: грошові кошти використовуються для вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та набуті кримінально-протиправним шляхом, та відповідно до ст. 170 КПК на них може бути накладено арешт з метою їх зберігання та відшкодування завданих державі збитків.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим суддею встановлено, що у матеріалах кримінального провадження не вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані до арешту гроші мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а саме те, що останні можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі факт того, що останні отримані кримінально протиправним шляхом або набуті юридичною особою внаслідок кримінального правопорушення. Можливості використання майна у вигляді грошових коштів на рахунках у банку як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України для збереження речових доказів) слідчим суддею не встановлено.
Разом із тим, подане клопотання не дозволяє повною мірою оцінити розумність та співрозмірність обмеження права власності суб`єктів господарювання, шляхом накладення арешту на їх грошові кошти у банківських рахунках із завданням кримінального правопорушення. Зокрема, клопотання подане про накладення арешту на усі кошти зазначеного підприємства на відповідному рахунку, а не на конкретні суми, які б дозволили покрити можливі збитки, що завдані державі.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).
Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди).
У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. Однак зазначених вимог при подачі клопотання про арешт майна дотримано не було.
Крім того, у відповідності норм КПК України досудові процесуальні дії проводяться на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто орган, який здійснює відповідне розслідування.

При цьому, органом досудового розслідування, враховуючи системний аналіз положень п.8 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.38 КПК України є: 1) слідчі підрозділи (Головне слідче управління, слідче управління, відділ, відділення) органів Національної поліції України, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань, органів Державної кримінально-виконавчої служби України; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України. Таким чином, органом досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні є не сам правоохоронний орган, до складу якого входить відповідний підрозділ (Національна поліція України, Служба безпеки України, Національне антикорупційне бюро України), а його підрозділ (управління, відділ), визначений у ч. 1 ст. 38 КПК.

У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою, клопотання щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, також розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. Підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування.

Як убачається з матеріалів клопотання, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні 0000009 від 19.02.2018 р. є Головне слідче управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Львівська площа,8 (Шевченківський район м.Києва).

Відповідно до постанови начальника Головного слідчого управління ФР ДФС України від 26.02.2019 р. про зміну слідчої групи у кримінальному провадженні №0000009 від 19.02.2018 р., визначено групу слідчих у складі: слідчих другого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного СУ ФР ДФС, слідчого восьмого слідчого відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в м.Києві та слідчого другого відділу слідчого відділу розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в Київській області, які здійснюватимуть досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні. Місцем проведення досудового розслідування визначено Головне СУ ФР ДФС України, восьмий слідчий відділ розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС в м.Києві та СУ ФР ГУ ДФС в Київській області. Тобто не визначено одне місце проведення досудового розслідування у розумінні приписів ст.218 КПК України, що також враховується слідчим суддею в даному випадку.

Отже, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законодавством підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
У зв`язку з викладеним, керуючись ст.ст. 36, 98, 131, 132, 170, 171, 173, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого Восьмого РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про накладення арешту на грошові кошти в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 19.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1