Справа № 308/664/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
10.04.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , їх захисників : ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/4806/342/19 за апеляційними скаргами прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_13 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2018 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачево, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий в ТОВ «Ужагромікс» на посаді озеленювача, раніше не судимий,
визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч.2 ст.272 КК 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки.
На підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ужгород, мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, працюючий в ТОВ «Ужагромікс» на посаді озеленювача, раніше не судимий,
визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч.2 ст.272 КК 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 23 808 грн. судових витрат на користь держави за проведення судової інженерно-технічної експертизи.
Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. Так, 16 листопада 2016 року, близько 13.30 год. працівники ТОВ «Ужагромікс» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відповідно до наказу ТОВ № 18а від 12.05.2016 року, мають допуск до виконання робіт з підвищеної небезпеки з кваліфікацією лісоруб 3 розряду, виконуючи роботи на території алеї між ЗОШ № 12 м. Ужгорода та ЗОШ № 15 м. Ужгорода, яка розташована за адресою: м. Ужгород, по вул. Заньковецької, по видаленню дерев тополь, які є лісосічними роботами та відповідно до п. 122 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року № 15 відносяться де категорії робіт з підвищеною небезпекою, під час ваління стовбура дерева тополя, довжиною близько 6 метрів порушили правила безпеки праці при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, а саме вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці» та п. 2.10, 4.5.5 Інструкції з охорони праці № 5 для вальника дерев, затверджену директором ТОВ «Ужагромікс» ОСОБА_14 від 01.04.2014 року, що призвело до падіння стовбура дерева тополі на неповнолітню ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої нижньої третини обох кісток лівої гомілки.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_11 просить вироку суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України та призначити їм покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки. Обгрунтовуючи скаргу зазначає, що судом ухвалено вирок з істотним порушенням вимог кримінального процесуального права та такий є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим. Так, суд не врахував доводи представника неповнолітньої ОСОБА_13 щодо причетності обвинувачених до інкримінованого їм злочину, їх суб`єктивної сторони. Зокрема, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виконуючи роботи з підвищеною небезпекою, умисно порушили правила безпеки, не огородивши ділянку, та в результаті ваління тополі, допустили спричинення тяжких тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_13 . Суд першої інстанції дії обвинувачених визнав як необережні, хоча їх дії з суб`єктивної сторони характеризуються змішаною формою вини. Вважає, що суду слід було врахувати психічне ставлення обвинувачених до об`єктивної сторони вказаного злочину, так як порушення правил безпеки при виконанні цих небезпечних робіт, були умисними, а лише у їх діях настання наслідків були необережні. Хоча судом і вірно кваліфіковано дії обвинувачених, однак, неправильно застосовано вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році» з тієї причини, що злочин характеризується змішаною формою вини.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2018 стосовно ОСОБА_7 скасувати, застосувавши до нього ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2016 році» на підставі якого звільнити його від призначеного покарання. Зокрема зазначає, що вирок суду першої інстанції, в частині засудження ОСОБА_7 є незаконним та необґрунтованим у зв`яку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю резолютивної частини судового рішення висновкам суду викладеним в мотивувальній частині та фактичним обставинам справи. А саме, в мотивувальній частині місцевий суд щодо обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що інкримінований останньому злочин характеризується необережною формою вини та відноситься до тяжких злочинів, а також суд встановив той факт, що ОСОБА_7 дійсно на утриманні має дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій не виповнилося 18 років. В мотивувальній частині вироку чітко зазначено, що до ОСОБА_7 слід застосувати покарання у межах санкції ст. 272 ч. 2 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році». Однак, в резолютивній частині наведене не було зазначено і обвинувачений ОСОБА_7 засуджений до реального покарання.
В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2018 скасувати; постановити новий вирок: в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, яке визнано судом доведеним, зазначити в якості кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України «будь-якому підприємстві та особою, яка зобов`язана їх дотримувати»; призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 272 К України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, яка пов`язана з роботами, які відносяться до робіт з підвищеної небезпеки та строк 3 роки. На підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання; призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 272 К України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, яка пов`язана з роботами, які відносяться до робіт з підвищеної небезпеки та строк 3 роки. На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання. Вирішити питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, які стягнути в дольову виразі. Цивільний позов в кримінальному провадженні, на підставі усної заяви представника потерпілої про залишення такого без розгляду залишити без розгляду. Прокурор не оспорює висновків суду щодо фактичних обставин справи, доведеності вини обвинувачених, однак вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфікованого за ч. 2 ст. 272 КК України, за ознаками порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на будь-якому виробництві особою, яка зобов`язана їх дотримуватися, якщо воно спричинило інші тяжкі наслідки. Разом з тим, судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 337 КПК України, обставини вчиненого обвинуваченим злочинного діяння у вироку були фактично викладені відповідно до пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення, помилково не зазначивши такі кваліфікуючі ознаки «будь якому підприємстві та особою, яка зобов`язана їх дотримуватися», що свідчить про неповну кваліфікацію дій обвинувачених. Вважає, що суд, в порушення вимог ст. 55 КК України, п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 чітко не сформулював у резолютивній частині вироку додаткове покарання стосовно засуджених (точне визначення кола і характеру посад або конкретного виду (роду) тієї діяльності, права обіймати які або займатися якими позбавляються засуджені). Також, вказавши в мотивувальній частині вироку, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію», суд не застосував до засудженого вищезазначені норми Закону. Також суд неправильно стягнув судові витрати з обвинувачених в солідарному порядку, оскільки вимогами ст. 368 КПК України передбачено стягнення таких витрат окремо з кожного обвинуваченого. Крім того, суд не вирішив питання щодо цивільного позову у кримінальному провадженні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 . Вказує, що апеляційна скарга подана адвокатом ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_13 не підлягає задоволенню. Судом вірно кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 2 ст. 272 КК України і суб`єктивна сторона вказаного злочину визначається ставленням винного до наслідків і характеризується необережністю про що судом також було вірно зазначено у вироку, а застосування до обвинувачених в межах цієї статті поняття змішаної форми вини неможливо, оскільки в їх діях повністю відсутній умисел. Зазначає, що судом було встановлено ставлення обвинувачених до наслідків свого діяння і було констатовано визнання вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Їх дії, що потягли за собою настання тяжких наслідків для потерпілої, полягали у злочинній недбалості, що є характерним виключно до такої форми вини, як необережність. Вважає, що судом законно і обґрунтовано застосовано до обвинувачених покарання у межах санкції ст. 272 КК України та звільнено їх від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 та просить відмовити в її задоволенні з тих же підстав що і захисник ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_5 про підтримання поданих ними апеляційних скарг, пояснення обвинувачених, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 - задоволенню, з таких підстав.
Як видно з вироку суду та журналу судових засідань, судовий розгляд був здійснений у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів у справі, оскільки фактичні обставини учасниками судового розгляду не оспорювалися.
Таким чином апеляційний суд вважає вирок суду, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винуватими за ч.2 ст. 272 КК України - законним, обгрунтованим, вмотивованим.
Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними апеляційні доводи прокурора про те, що суд, дійшовши висновку про небхідність застосування додаткового покарання, не вказав від якої саме діяльності позбавив їх права займатися, тому в цій частині вирок підлягає зміні, та таке уточнення позбавлення права займатися видом діяльності, не тягне за собою скасування вироку та ухвалення нового. Як встановлено судом, обвинувачені мають доступ до виконання робіт з підвищеної небезпеки з кваліфікацією лісоруб 3 розряду та виконують роботи відповідно до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнагладохоронпраці України від 26.01.2015 № 15, про що суд і навів у вироку, а тому їх слід позбавити займатися саме цією роботою, оскільки суд першої інстанції цього не зазначив.
Також суд всупереч положень ч.2 ст. 124 та ч. 3 ст. 368 КПК України стягнув з обвинувачених процесуальні витрати в солідарному порядку, які підлягали стягненню у частковому відношенні, відтак, в цій частині вирок підлягає зміні та на думку апеляційного суду, процесуальні витрати слід розділити порівну, стягнувши з кожного обвинуваченого по 11 904 грн.
В іншій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Вимога прокурора про зазначення у формулюванні доведеного судом обвинувачення за кваліфікуючою ознакою "на будь якому підприємстві та особою, яка зобов`язана їх дотримувати», які він вважає, слід внести у вирок, не заслуговує на увагу, оскільки суд правильно вказав кваліфікацію діянь обвинувачених за ч.2 ст. 272 КК України " порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, якщо воно спричинило тяжкі наслідки ".
Щодо вирішення цивільного позову, то убачається, що під час судового засідання потерпіла сторона відмовилася від розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, про що зафіксовано 01.10.2018( журнал судових засідань а.с. 105-106). Оскільки цивільний позов не був предметом судового розгляду, тому суд правильно не зазначив про нього у резолютивній частині вироку.
Не заслуговує на увагу й апеляційне твердження адвоката ОСОБА_11 про те, що форма вини у вчиненні цього діяння є умисною, а тому обвинувачені не підлягали звільненню по амністії. Як було встановлено судом першої інстанції, обвинувачені виконуючи роботу по видаленню зелених насаджень на алеї між територіями ЗОШ № 12 та № 15 м.Ужгорода о 13 год. 30 хв. що по вул. Заньковецької, не огородили територію, через що пішохід, а саме учениця ОСОБА_13 , ішла в той час, як вони обоє видаляли тополю довжиною 6 метрів, яка й падаючи після її зрізання, зачепила пішохода, через що нею було отримано тілесні ушкодження. Разом з тим, суд не встановив, що такі дії обвинувачених були умисними, таких даних не здобуто і в суді апеляційної інстанції. При цьому, апеляційний суд бере до уваги заперечення на апеляційну скаргу захисників, як обгрунтовані.
Між тим, обвинувачені щиро розкаялися, активно сприяли розкриттю злочину, характеризуються позитивно, обставин, які б перешкоджали застосуванню до них амністії, не встановлено.
Як убачається з вироку, суд дійшов висновку про застосування до обвинувачених Закону України "Про амністію у 2016 році", однак у резолютивній частині вироку суд двічі зазначив про звільнення від покарання на підставі Закону про амністію обвинуваченого ОСОБА_6 замість ОСОБА_7 , що апеляційний суд вважає механічною помилкою, проте, оскільки така помилка може бути виправлена апеляційним судом, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню.
З урахуванням наведеного вирок підлягає зміні на підставі п.п.3, 4 ч.2 ст. 408 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 - задовольнити частково;
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_13 - задовольнити частково;
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити .
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 5 жовтня 2018 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - змінити.
В частині застосування додаткового покарання вважати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засудженими до позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням робіт з підвищеною небезпекою.
Процесуальні витрати стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_16 у рівних частинах, з кожного по 11 904 грн.
На підстві п.2 "в" ст.1 Закону України " Про амністію у 2016 році" звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: