Справа № 626/942/19
Провадження № 1-кп/626/97/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краснограді кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Красноград Харківської області, українки, громадянки України, не працює, освіта загальна середня,. не одруженої, що проживає в АДРЕСА_1 , не засудженої в силу ст.89 КК України, у вчинені злочину передбаченого ч.1ст. 185 КК України,-
Обвинувачена ОСОБА_5 з 02-ї години 07 березня 2019 року перебувала в будинку свого знайомого ОСОБА_4 за його запрошенням за адресою: АДРЕСА_2 . Після вживання спиртних напоїв ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, із корисливих спонукань, викрала кущоріз марки "Stihl FS 350" та три рулони сітки просічно-витяжної оцинкованої 17*40*0,5 мм., вартістю за висновком судово-товарознавчої експертизи № 6/686 СЕ-19 від 20.03.2019 8312,5 грн та 92,95 грн відповідно. Викраденим обвинувачена розпорядилася на власний розсуд,чим завдала потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 8591,35 грн. Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлений.
У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_5 у судовому засіданні винною себе визнала повністю, дати пояснення погодилася.
Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України визнала повністю. Не оспорювала факти викладені в обвинувальному акті та показала, як викладено вище, підтвердивши обставини вчиненого нею кримінального правопорушення. Просила суворо її не карати і розкаялася у скоєному злочині.
Суд вважає доведеним, що дії обвинуваченої 07 березня 2019 року правильно кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за ч.1 ст.185 КК України. Відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ч.1 ст. 185 КК України є середньої тяжкості.
Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його.
Судом встановлено під час розгляду, що ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 разом з двома дітьми, має тимчасові заробітки, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом"якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачена розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину. На підставі ст.67 КК України, обставиною, що обтяжуєь покарання, суд вважає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 ст.50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зазначеної норми Закону, суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5-48к-13 від 23 січня 2014 року.
Зокрема в цій постанові Верховним Судом України сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Суд, враховуючи обставини справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, зокрема її щире каяття висловлене під час судового засідання, позицію потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_5 , оскільки злочинні дії не заподіяли тяжких наслідків та викрадене частково повернуто, вважає за можливе призначити покарання у виді штрафу. На думку суду, призначене обвинуваченій покарання є необхідним та достатнім для її виправлення і запобігання вчинення нових злочинів.
Питання про речові докази та документи, судові витрати, суд вирішить відповідно до ст.100. ст.124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд,-
Визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.
Призначити обвинуваченій ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі 572 грн.
Речові докази по справі, визнані та приєднані як речові докази, вважати повернутими власнику.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Головуюча ОСОБА_1