КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2178/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представників власників майна, адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, -
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України прокурора групи прокурорів ОСОБА_12 та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 19.12.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
грошові кошти номіналом 500 (п`ятсот) гривень у кількості 5 штук, номіналом 200 (двісті) гривень у кількості 17 шт., номіналом 100 (сто) гривень у кількості 18 шт., номіналом 50 (п`ятдесят) гривень у кількості 1 шт., номіналом 20 (двадцять) гривень у кількості 1 шт., номіналом 10 (десять) гривень у кількості 1 шт., номіналом 5 (п`ять) гривень у кількості 1 шт., номіналом 1 (одна) гривня у кількості 5 шт., загальна сума 8 тисяч 290 гривень;

грошові кошти номіналом 100 (сто) доларів США, загальна сума 169 тисяч 400 доларів США;
мобільний телефон чорного кольору марки iPhone в чохлі чорного кольору із сім-картою мобільного оператора МТС на якій міститься надпис НОМЕР_1 ;

мобільний телефон сірого кольору марки iPhone (s), модель А1633 в чохлі чорного кольору із сім-картою мобільного оператора МТС на якій міститься надпис НОМЕР_2 ;

мобільний телефон чорного кольору марки iPhone, модель А1784 в чохлі рожевого кольору із cім-картою мобільного оператора «Київстар» на якій міститься надпис НОМЕР_3 ;

мобільний телефон чорного кольору марки iPhone в чохлі сірого кольору із сім-картою мобільного оператора «Київстар» на якій міститься надпис НОМЕР_4 ;

грошові кошти купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень у кількості 900 шт., номіналом 200 (двісті) гривень у кількості 797 шт., номіналом 100 (сто) гривень у кількості 600 шт., номіналом 50 (п`ятдесят) гривень у кількості 200 шт., загальна сума 679 тисяч 600 гривень;

грошові кошти купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень у кількості 935 шт., номіналом 200 (двісті) гривень у кількості 300 шт., номіналом 100 (сто) гривень у кількості 200 шт., номіналом 50 (п`ятдесят) гривень у кількості 500 штук, загальна сума 572 тисячі 500 гривень;

грошові кошти номіналом 100 (сто) доларів США, загальна сума 5 тисяч 100 доларів США.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку, проведеного 19.12.2018 за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 8 290,00 грн. (вісім тисяч двісті дев`яносто гривень 00 копійок), 169 400,00 доларів США (сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста доларів 00 центів), 679 600,00 грн. (шістсот сімдесят дев`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок), 572 500,00 грн. (п`ятсот сімдесят дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), 5 100,00 доларів США (п`ять тисяч сто доларів 00 центів); мобільний телефон чорного кольору марки IPhone в чохлі чорного кольору із сім-картою мобільного оператора МТС, на якій міститься напис НОМЕР_1 ; мобільний телефон чорного кольору марки IPhone в чохлі сірого кольору із сім- картою мобільного оператора КИЇВСТАР, на якій міститься надпис НОМЕР_4 ; мобільний телефон сірого кольору марки IPhone (S), модель А1633 в чохлі чорного кольору із сім-картою мобільного оператора МТС, на якій міститься надпис НОМЕР_2 ; мобільний телефон чорного кольору марки IPhone, модель А1784 в чохлі розового кольору із сім-картою мобільного оператора КИЇВСТАР, на якій міститься надпис НОМЕР_5 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України. Вказує про відсутність правових підстав для арешту, оскільки слідчим суддею не з`ясовано кому фактично належить арештоване майно.
Також апелянт зазначає, що арештоване майно власників не має жодного відношення до даного кримінального провадження, жодній особі про підозру не повідомлено, а арештовані грошові кошти є заощадженнями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Крім того, адвокат звертає увагу суду на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України та порушення слідчим вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки майна набуло статус тимчасово вилученого.
У підсумку автор апеляційної скарги зазначає про необґрунтованість ухвали, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог КПК України.
Заслухавши доповідь судді, позицію представників власників майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власників майна підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000098, відомості про яке 17.04.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 191 КПК України.

15.02.2019 начальник п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України прокурора групи прокурорів ОСОБА_12 звернулось доСолом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 19.12.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, задоволено.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновками слідчого судді про доведеність підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, з огляду на наступні обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та начальник п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України прокурора групи прокурорів ОСОБА_12 , яка внесла клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку, проведеного 19.12.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , ініціатор клопотання повинен був зазначити, яке відношення майно має до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються органом досудового розслідування.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегло на собі їх сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з матеріалів провадження не вбачається.
Крім того, необхідним буде відмітити, що у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено, а тому слідчий суддя, в порушення вимог п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК Україна, наклав арешт на належне ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , майно.

Визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього. Крім того, постанова про визнання речовими доказами від 21.12.2018 року є формальною, оскільки не містить даних про відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.12.2018 року органу досудового розслідування було прямо заборонено, під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 ,вилучення записних книжок, чернеток та грошових коштів, отриманих від протиправної діяльності, документів щодо розміщення грошових коштів, цінностей в банківських установах, комп`ютерної техніки, носіїв інформації, сім-карток, з огляду на те, що дані вимоги прокурора є некоректними та такими, що не дозволяють визначити коло предметів і документів, які містять необхідну слідству інформацію (а.с. 240-241 т. 1).
Таким чином, колегія суддів вважає, що ініціатором клопотання не доведено необхідності у накладенні арешту на майно, зазначене у клопотанні, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Проте слідчий суддя на це уваги не звернув та постановив рішення про арешт майна, яке підлягає скасуванню в частині накладення арешту на грошові кошти, з урахуванням того, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.12.2018 року органу досудового розслідування надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання, в тому числі, і мобільних телефонів.
На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку, проведеного 19.12.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 ,як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_7 ,задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання начальника п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України прокурора групи прокурорів ОСОБА_12 та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 19.12.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку, проведеного 19.12.2018 року за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України прокурора групи прокурорів ОСОБА_12 про арешт грошових коштів, вилучених під час обшуку 19.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ________________________ _______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4