ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2913/19 Справа № 333/7340/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого(в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 345 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року клопотання прокурора було задоволено. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 23.09.2019 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід тримання під вартою, який у подальшому продовжувався, останній раз до 14.01.2019 року. Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2019 року, 28.02.2019 року, 16.04.2019 року та 23.05.2019 року запобіжний захід ОСОБА_9 було продовжено по 07.03.2019 року, 27.04.2019 року, 15.06.2019 року та 23.07.2019 року.
При прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому суд врахував наявність відносно ОСОБА_8 вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.06.2018 року за обвинуваченням останнього у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, відповідно до якого ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Вказаний вирок набув законної сили, враховуючи ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08.04.2019 року.
У даному провадженні ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні 24.07.2018 року злочинів, передбачених ч.2 ст.289 та ч.2 ст.345 КК України, тобто у той час, коли до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та постановлений вирок, який не набрав законної сили.
Отже, на думку суду, продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.
Також, при вирішенні клопотання прокурора суд врахував тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі).
Під час розгляду питання про запобіжний захід ОСОБА_9 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. застави, враховуючи те, що ОСОБА_10 має постійне місця мешкання у м. Мелітополі Запорізької області, де орендує квартиру і проживає разом з родиною: дружиною та неповнолітньою дитиною - ОСОБА_11 , 2002 року народження, який перебуває у нього на утриманні. Обвинувачений має місце реєстрації у м. Харкові, одружений, офіційно працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується на місцем мешкання.
В даному випадку суд дійшов висновку, що, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_12 іншого злочину є настільки вагомим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленому під час розгляду клопотання ризику. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним, та достатнім, а також відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року скасувати. Застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, такий як домашній арешт, та/або заставу.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ризик переховування ОСОБА_8 від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.
Зазначає, що ОСОБА_9 органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від 5 років. Дійсно набув чинності вирок Мелітопольського районного суду, але він не може слугувати підставою продовження запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні, в якому особу ще не визнано винним.
Оскільки розгляд цього кримінального провадження наразі неможливо завершити у зв`язку з його тривалістю та складністю, сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення, не може бути єдиною підставою для подальшого застосування запобіжного заходу пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Вказує на те, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. В той же час, захист не може не звернути увагу на той факт, що на протязі всього розгляду справи, прокурор шаблонно звертається з одними й тими ж обставинами необхідності продовження запобіжного заходу відносно його підзахисного.
Вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, або визначення розміру застави, що буде більш ніж достатнім заходом забезпечення цього кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід, прокурор заперечував проти задоволення даної апеляції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ризик, передбачений п.п. 5 ст. 177 КПК України наразі існує та ОСОБА_10 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, при цьому судом враховано існування вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.06.2018 року за обвинуваченням останнього у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, відповідно до якого ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, та який набув законної сили, враховуючи ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08.04.2019 року, тому суд обґрунтовано зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім того, апеляційний суд вважає слушним і посилання суду на те, що у даному провадженні ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні 24.07.2018 року злочинів, передбачених ч.2 ст.289 та ч.2 ст.345 КК України, тобто у той час, коли до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та постановлений вирок, який не набрав законної сили, що свідчить про недостатність застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для попередження вчинення ним нових злочинів.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора у відповідності до ст. 178 КПК України належним чином врахував і відомості з приводу міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі й те, що ОСОБА_10 має постійне місця мешкання у м. Мелітополі Запорізької області, де орендує квартиру і проживає разом з родиною: дружиною та неповнолітньою дитиною - ОСОБА_11 , 2002 року народження, який перебуває у нього на утриманні, зареєстрований у м. Харкові, одружений, офіційно працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується на місцем мешкання, однак дані обставини не є самодостатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки заявлений ризик є реальним, продовжує існувати і для його запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема на те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність ризиків відносно обвинуваченого є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 та нівелювання заявленого ризику.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

П О С Т А Н О В И ЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 345 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4