Справа № 748/706/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/889/19
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2019 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 07 вересня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, звільнений з-під варти в залі суду по відбуттю покарання, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 300,00 грн витрат за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.03.2019, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, через незачинену вхідну хвіртку, яка не створювала перешкод для особи, зайшов на територію господарства АДРЕСА_1 , де, в подальшому, шляхом відкриття замкнених на накидний гачок дверей, проник до приміщення господарської будівлі, що знаходиться на території вказаного господарства, звідки таємно викрав гусака бройлерного породи «Горьківської», живою вагою не менше 5 кг, вартість якого, згідно висновку експерта № 812/19 від 13.03.2019, становить 500 грн, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування таких вимог наголошують на недоведеності у діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки як проникнення до приміщення господарської будівлі та, не заперечуючи викрадення Огильком гусака, зазначають, що останнє відбулося близько 16 години і не із зачиненого сараю, а на подвір`ї, тоді як потерпіла стверджувала, що крадіжка відбулася саме із зачиненого курятника, нестачу ж гусака вони із сином виявили вранці. Також зазначають, що такі показання потерпілої не узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 , який вказував, що курятник закрив пізніше звичного часу і не перераховував при цьому кількість птиці.

Вважають призначену судом реальну міру покарання за даний злочин надто суворою.

Крім того, вказують про порушення права обвинуваченого на захист під час обрання та подальшого продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки таке відбувалося без попереднього повідомлення захисника про вирішення питання обрання запобіжного заходу, відповідне клопотання йому було вручено перед самим судовим засіданням, наданого судом часу для ознайомлення було замало, до клопотання не було додано доказів у його обґрунтування, розглядаючи таке клопотання суд ретельно не перевірив чи є підстави для його задоволення, як і подальше продовження такого заходу, відбувалося без письмового клопотання прокурора. Підставою для обрання такого запобіжного заходу стала неявка обвинуваченого ніби без поважних причин, однак останній двічі не з`явився через погане самопочуття та через неналежне повідомлення про день розгляду справи, однак не з`ясувавши причин неявки, суд одразу застосував привід, який належним чином виконано не було, так як із рапорту не вбачається при яких обставинах йому було повідомлено про необхідність явки, після чого обрано найсуворіший запобіжний захід, яке сторона захисту вважає необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них підстав, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вважаючи такі безпідставними, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України визнав частково, визнаючи факт викрадення ним гусака, заперечував «проникнення» та пояснив, що гусака впіймав на подвір`ї, а не із зачиненого сараю, як стверджує потерпіла.

Попри часткове визнання вини ОСОБА_7 , вина його у інкримінованому діянні повністю підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанцій показала, що в неї у господарстві було 4 гуся, яких вона, зазвичай, після 16.00 год. зачиняла у сараї, який закривається на дерев`яну защібку. В той день так само гуси були зачинені нею о 16.00 год., пізніше надвечір приїхав син з роботи та залишився в неї на ночівлю, а вранці відчинив сарай та випустив птицю, а вона виявила пропажу одного гусака, одразу запідозривши ОСОБА_7 , оскільки раніше заставала його у сараї, син зателефонував його брату і він дозволив їм прийти подивитися самим. У будинку вони впевнилися, що це зробив обвинувачений, оскільки була кров, пір`я, а в печі зварене м`ясо гусака.

Такі показання потерпілої узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_11 стосовно факту викрадення гусака та виявлення слідів у обвинуваченого вдома та частково з показаннями обвинуваченого в ході слідчого експерименту за його участі, в ході якого він повідомляв, що через перебування у нетверезому стані чітко не може сказати де викрадав гусака та посилався на те, що сталося це близько 21 години. (а.п. 153-156).

Відповідно до рапорту 02.03.2019 о 08 год. 37 хв. надійшло повідомлення про те, що у АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_7 вночі викрав гусака, що був у сараї. (а.п. 129), про що в цей же день було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування (а.п. 124, 130).

Протоколом огляду місця події від 02.03.2019 року було зафіксовано огляд господарства у АДРЕСА_2 , двір якого огороджено парканом, вхід не замикається на замок, біля будинку сарай з тваринами (а.п. 132-135).

В ході огляду господарства по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 було виявлено пір`я гусака бройлерного білого кольору, яке було вилучено та чугунок з м`ясом гусака (а.п. 137-143).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 812/19 від 12.03.2019 встановлено, що ринкова вартість бройлерного гусака «Горьківської» породи, білого кольору, живою вагою не менше 5 кг, віком більше 9 місяців, станом на 02 березня 2019 року становила 500 грн (а.п.147-149).

Таким чином, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо відсутності такої кваліфікуючої ознаки як проникнення. Як вбачається з обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження як в суді першої інстанції, так і апеляційному суді, така кваліфікуюча ознака, як проникнення у інше приміщення в діях ОСОБА_7 наявна. Так, з аналізу показань учасників кримінального провадження та досліджених доказів вбачається, що злочин вчинено близько 21 години, тобто у час, коли безперечно птиця була зачинена у сарай, останній зачиняється на дерев`яний гачок, який легко відкривається, тому і слідів зламу не було, однак це є перешкодою для вільного доступу, як і сама територія господарства, яка зі слів усіх учасників провадження є огородженою, тобто захищеною від потрапляння сторонніх осіб.

Так, у постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к, провадження № 51-2436кмо18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

Отже, місцевий суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище та вчинене повторно. Підстав вважати таку кваліфікацію дій обвинуваченого неправильною колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо порушення права обвинуваченого на захист під час обрання та продовження запобіжного заходу під час судового розгляду, слід зазначити наступне.

Питання щодо обрання, скасування або зміни запобіжного заходу в суді врегульовано статтею 331 КПК України, частиною першою якої передбачено, що суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а частина третя вказаної статті встановлює порядок розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

За наслідками неприбуття обвинуваченого за викликом у судове засідання, передбаченими ч. 1 ст. 323 КПК України, суд відкладає судовий розгляд та призначає дату нового судового засідання, вживає заходи до забезпечення його прибуття до суду, а також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого.

Дані вимоги закону судом було дотримано, на момент застосування до обвинуваченого приводу, даних про поважність причин неявки до суду ним надано не було, тому посилання на безпідставність приводу після першої неявки є необґрунтованими, оскільки законодавець не визначає кількість необхідних для цього неявок.

Стосовно невчасного повідомлення захисника про розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу та недостатній час для підготовки, то такі дії суду виправдані оперативністю розгляду, викликаного виконанням ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу, при цьому слід зауважити, що порядок, визначений ст. 193 КПК України, судом дотримано, будь-яких заперечень з даного приводу сторона захисту не заявляла.

Щодо подальшого продовження строку тримання під вартою та відсутності відповідного клопотання прокурора, на що вказує захисник, то дане посилання апелянта є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи наявне таке клопотання (а.п. 92-95), разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що перестали існувати ризики, які стали підставою для продовження строку тримання під вартою, оскільки з матеріалів провадження убачалася наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, за яке передбачено у виді позбавлення волі, яке в подальшому і було призначено обвинуваченому вироком суду, який на даний час переглядається судом апеляційної інстанції.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу винного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності, звільнившись із місць позбавлення волі не став на шлях виправлення та через незначний проміжок часу продовжив злочинну діяльність, враховано судом і відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої, якою суд визнав рецидив злочину, також враховано і вартість викраденого майна та його значимість для потерпілої, яка цивільний позов не подавала, однак наполягала на суровій мірі покарання, з огляду і на досудову доповідь органу пробації, суд цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, з цих підстав вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про суворість призначеного покарання. Суд першої інстанції призначив покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, який передбачений санкцією даної частини статті, а підстави для застосування ст.69 КК України відсутні.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2019 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту отримання ним копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4