Номер провадження:1-кс/521/7380/19
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУ ПН в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004418 від 17.07.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУ ПН в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням погодженим з прокурором, в якому просить накласти арешт на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Та заборонити розпоряджатися зазначеним майном.
В обґрунтування поданого клопотання стороною кримінального провадження зазначено, що у провадженні Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0004418, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.07.2013 до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_5 1979 року народження, мешкає: АДРЕСА_1 щодо шахрайських дій у його відношенні з боку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим завдано збиток на суму 303479 грн.
Слідчим відділом Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
За даним фактом розпочате досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2013 внесено відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0004418.
Відповідно до вимог ст. 37 КПК України, здійснення повноважень прокурора по даному кримінальному провадженню доручено прокурору Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 .
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 з 2005 року перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . У 2007 році, сім`я ОСОБА_8 звернулась до сім`ї ОСОБА_9 з пропозицією посприяти їм у веденні їхньої підприємницької діяльності, яка полягала у будівництві нерухомості, ОСОБА_6 просила продати їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_10 матері ОСОБА_5 , з метою отримання іпотечного кредиту, використовуючи зазначену квартиру у якості застави. У подальшому, 27.04.2007, у офісному приміщення приватного нотаріуса ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_3 , було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Вартість договору склала 303 479 грн. що, станом на день укладення договору, еквівалентно 60 095 доларам США. Угода відбувалася в приміщенні нотаріальної контори по вул. Средньофонтанській у м. Одесі. ОСОБА_10 стверджує, що нею було укладено вищевказаний договір, але будь-яких грошових коштів від ОСОБА_6 вона не отримувала.
Цього ж дня 27.04.2007 р. було укладено кредитний та іпотечний договір між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 №014/0043/74/73990, заставним майном іпотеки виступила квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до показів ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було встановлено, що ОСОБА_6 брала на себе зобов`язання повернути вказану квартиру у власність ОСОБА_10 , грошові кошти у розмірі близько 50 000 доларів США, а також відсотки за період користування грошовими котами, однак, у подальшому, взяті на себе зобов`язання не виконала.
Також, з показів ОСОБА_10 вбачається, що вищезазначена квартира була продана нею відповідно до переконань ОСОБА_7 , який проводив проповіді у «Бізнес клубі», який був організований у релігійній організації «Пробудження», розташована за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 14, що проповідував участь в активному бізнесі та пропонував укладати кредитні договори із банківськими установами під заставу власної нерухомості, а грошові кошти, які були отримані від банку передавати йому для розвитку його будівельного бізнесу.
З показів свідка ОСОБА_7 вбачається, що борг перед банком за квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , він разом з дружиною - ОСОБА_6 виплачував протягом 2-2,5 років. Всього ОСОБА_7 та його дружиною було виплачено банку приблизно 23000 доларів США.
Таким чином, за ствердженням ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволоділа належним їй нерухомим майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 .
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень, Малиновським районним судом у справі №521/2179/19 було винесено рішення про виселення ОСОБА_5 та інших осіб із квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, на теперішній час є достатні підстави вважати, що вказаний вище об`єкт нерухомості є доказом кримінальному провадженні, який зберіг на собі його сліди, окрім цього, враховуючи вище зазначене, існують реальні ризики подальшого відчудження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 третім особам.
Слідчий в судове засідання по розгляду вказаного клопотання не з`явився.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до клопотання матеріали, вважаю необхідним клопотання залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

На переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речового доказу для кримінального провадження № 0004418 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст. 190 КК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що клопотання не містить жодного обгрунтованого посилання на те, яким саме критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, відповідає вказане майно, а також яке доказове значення воно має для досудового розслідування кримінального провадження, що свідчить про її суто формальний характер.

Також слідчий суддя зауважує, що до клопотання про арешт майна слідчий не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки матеріали клопотання не містять доказів того, що вказане майно, здобуте за обставин, викладених в фабулі кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення чи містить на собі його сліди.

Вказане майно не перебуває у власності підозрюваного або обвинуваченого, що виключає можливість накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання; також вказане майно не перебуває у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає застосування такої підстави для накладення арешту, як забезпечення спеціальної конфіскації. Відсутність в провадженні цивільних позовів до власника майна виключає арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди.

Клопотання про арешт вказаного майна, обґрунтовано формально, що свідчить про його необґрунтованість.

Таким чином, вважаю, що слідчим не доведено необхідності арешту майна, а протягом розгляду клопотання встановлено відсутність на даний час для цього правових підстав.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУ ПН в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004418 від 17.07.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст. 190 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1