ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/149/19 Справа № 189/1543/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000883 від 06 липня 2017 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Джанкой Республіка Крим, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року,

за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим терміном строком на 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 10.05.2017 близько 20.00 год., перебуваючи на південно-східній околиці смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, а саме в лісосмузі знайшов в траві на ґрунті, де навмисно привласнив собі, тобто придбав зовні схожих на 630 (шістсот тридцять) патронів калібру 5,45 мм, два предмета схожі на гранати РГД-5 з запалами, два предмети схожі на ВОГ 25п, один предмет схожий на ВОГ 25, один предмет схожий на мінометний головний підривач М-12, один предмет схожий на РПГ-26, один предмет схожий на РПГ-18. Після чого ОСОБА_5 будучи обізнаним в призначенні вказаних предметів та протизаконності своїх дій, переніс вище вказані речі до двору в якому він мешкав, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу та без мети подальшого збуту де в ході проведення санкціонованого Бабушкінським районним судом м. Дніпра обшуку вказаного домоволодінні і було виявлено вищезазначені речі які відносяться до категорії вибухових речовин та боєприпасів. Надані на дослідження предмети, знаходяться у бойовому спорядженні та готові для використання. Окрім мінометного підривача М-12, у якого справність, знаходиться у бойовому споряджені та готовність до використання не з`ясовувалось у зв`язку з відсутністю у вибухотехніків ВТУ ГУНП такої можливості. Надані для дослідження предмети виготовлені промисловим способом.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи вимоги скарги прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та безпідставним застосуванням ст. 75 КК Україїни.
Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання належним чином не було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, поза увагою залишено і той факт, що на території України проходять воєнні дії, тоді як обвинувачений, маючи велику кількість боєприпасів та вибухових речовин розумів наслідки їх придбання та застосування, зокрема у зоні озброєного конфлікту.
Вказує, що суд, врахувавши особу обвинуваченого та зазначивши про пом`якшуючу обставину, належним чином не навів обґрунтувань можливості виправлення ОСОБА_5 без реального відбуття покарання. Такі дані про особу, як відсутність міцних соціальних зв`язків у поєднанні з фактичними обставинами кримінального провадження, кількістю та різноманітністю боєприпасів та вибухових речовин, навпаки свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.
Прокурор зазначає, що всі відомості про особу обвинуваченого, зокрема наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих, а також інвалідність обвинуваченого можуть слугувати підставою для призначення мінімального покарання передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, але з його реальним відбуттям. У зв`язку з чим призначене судом покарання, на думку прокурора, є занадто м`яким, та справедливим буде саме покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.
З апеляційної скарги видно, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оскаржує.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та не встановив таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, та придбав і зберігав без передбаченого законом дозволу значну кількість та різноманітний арсенал бойових припасів та вибухових речовин. Окрім того, ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, характеризується задовільно, офіційно ніде не працює, на утриманні дітей не має.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, але вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_5 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини провадження, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, не працює, дітей на утриманні не має.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставинами, які в силу вимог ст. 67 КК України, покарання обтяжують, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, в мінімальному розмірі, що відповідатиме його особі та сприятиме виправленню.
Отже, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4