Справа №523/4047/16-к
Провадження №1-кп/523/100/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи та клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №90004389 від 5.08.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, -

Встановила:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з долученими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 23.09.2019 року під час судового засідання на підставі ст.331 ч.3 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП №21 УДПтСУ в Одеській області. Строк дії ухвали суду припиняє свою дію 21.11.2019р.

У ході судового засідання прокурор надав письмове клопотання та заявив про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання тим, що обвинувачений скоїв особливо тяжке кримінальне правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, за який передбачене покарання тільки у вигляді позбавлення волі, за клопотанням сторони захисту судовий розгляд розпочатий спочатку, у зв`язку з чим на теперішній час ризики передбачені ст.ст.177, 178 КПК України не зменшилися та дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показів у ході судового засідання, оскільки особисто з ними знайомий та знає їх місце проживання та роботи; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому з урахуванням всіх обставин кримінального правопорушення для забезпечення належної поведінки ОСОБА_8 єдиним запобіжним заходом, на думку прокурора, який надасть можливість запобігти усім ризикам є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який як вбачається має міцні соціальні зв`язки, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу:

- представника потерпілих ОСОБА_7 , яка підтримала клопотання прокурора в повному обсязі,

- захисника ОСОБА_6 , яка в захист інтересів ОСОБА_8 не погодилася з клопотання сторони обвинувачення, так як вважає, що відповідно до ст.199 КПК України прокурором не доведено, що ризик не зменшився або не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання підзахисного під вартою, вважаючи, що ризики переховування, впливу, перешкоджання кримінальному провадженню нічим не доказані, всі докази по справі зібрані, експертизи проведені, нічого спотворити не можливо, більш того, ухвалою суду можливо покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, заборонивши спілкування зі свідками, з поведінки підзахисного не вбачається, що він має намір переховуватися або перешкоджати кримінальному провадженню, тому на думку захисту на даний час відпала потреба у застосуванні виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також мотивуючи свої доводи тим, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебував, має постійне місце мешкання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, на утриманні 5 неповнолітніх дітей, до затримання працював різноробочим в товаристві «Хлібна Нива», позитивно характеризується, крім того, відповідно Балтської сільської ради Одеської області мати ОСОБА_8 ОСОБА_9 має будинок в с. Білине Балтського району Одеської області та надає свою письмову згоду на проживання сина разом з нею у цьому будинку у разі застосування щодо підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підтверджуючи свої доводи документально, також звертаючи увагу суду, що ОСОБА_8 знаходиться під вартою майже 4 роки, за цей період часу ризики, які були наявні під час обрання запобіжного заходу вичерпались, тобто на теперішній час за Законом ОСОБА_10 обвинувачений відбув 8 років позбавлення волі, будучи не засудженим за вироком суду, що не відповідає положенням Конституції України, у зв`язку з чим просила дослідити всі характеризуючи дані та змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем його фактичного проживання, що забезпечить належну поведінку підзахисного; обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку захисника, клятвено запевняючи, що не буде порушувати покладені до нього обов`язки; оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до положень ст.331 ч.1,2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованого їй злочину за ст.115 ч.1 КК України, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, до затримання працював, що також знайшло своє документальне підтвердження у ході судового засідання, поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання, пояснення матері обвинуваченого - ОСОБА_9 у судовому засіданні, яка підтвердила свою згоду, щоб син проживав разом з неї будинку, який їй належить та в якому вона зареєстрована; враховуючи також ту обставину, що судовий розгляд за клопотанням сторони захисту розпочатий спочатку, а загальний термін тримання обвинуваченого під вартою за Законом ОСОБА_10 складає майже 8 років, так як достовірно з`ясовано, що ОСОБА_8 перебуває під вартою з 28.12.2015 року, тобто подальше тримання під вартою є фактичним відбуванням покаранням за злочин, за який обвинувачений ще не засуджений, що на думку колегії суддів є у даному випадку не припустимим, зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_8 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку колегії суддів буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 183, 194, 196, 205, 331, 369-372, 392 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 місяці, тобто до 19.01.2020р.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) заборонити залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в рамках об`єднаного кримінального провадження;

5) прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

За змістом положень ст.202 ч.3 п.1 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання органу Національної поліції, а саме до Балтського ВП ГУНП в Одеській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 - процесуального керівника у кримінальному провадженні за №90004389 від 5.08.2015р.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 19.01.2020 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3