Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5454/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року залишено без задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення. Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці (вину у скоєному особливо тяжкому злочині, як і на стадії судового розгляду, до цього часу фактично заперечує, відбуває покарання у виді обмеження волі лише рік, при терміні ще більше двох років і при цьому має за цей час лише 1 заохочення, на комісії у квітні 2019 року було прийнято рішення про відсутність підстав для застосування ст. 81 КК України, так як своєю поведінкою засуджений не довів свого виправлення) ще не довів своє виправлення. Наявність заохочень у виправному центрі вказує, що засуджений стає або навіть став на шлях виправлення, але враховуючи інші характеристики поведінки та ставлення засудженого до своїх дій, які полягають в умисному вбивство, яке він заперечував і заперечує, що було предметом оцінки судів першої та вищої інстанцій і його доводи були спростовані, на даний час відсутні достатні дані, що засуджений вже довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього положення ст.81 КК України. Посилається на те, що в якій би установі виконання покарань не відбував покарання, всюди був працевлаштований, навчався в учбовому центрі однієї з установ, де відбував покарання, та отримав спеціальність «слюсар механоскладальних робіт», має заохочення, стягнень не має, режим утримання не порушував. Додатково засуджений зазначає, що розкаюється у вчиненому злочині, вину визнав частково, оскільки вбивство сталось в результаті самозахисту, але аж ніяк як умисне. На зазначені обставини, судом першої інстанції увагу звернуто не було. При цьому, засуджений посилається на те, що у ст.81 КК України про часткове визнання вини не йдеться, а тому це не перешкоджає застосуванню до нього положень вказаної статті КК України. Під час відбування покарання захворів на тяжку хворобу та згідно висновку МСЕК є інвалідом 3-ї групи.До закінчення строку покарання залишилось лише 2 роки, що також дає підстави до застосування до нього положень ст.81 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вказану вище ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Стверджує, що часткове визнання засудженим ОСОБА_9 вини у скоєному злочині за ст.115 КК України відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вбивство сталось під час самооборони від нападу з ножем покійного. За час відбуття покарання ОСОБА_7 і в Черкаській виправній колонії, і в виправних центрах, останній показав себе з позитивної сторони, ніяких серйозних порушень режиму не допускав, що говорить про його позитивну спрямованість. Місцевим судом не прийнято до уваги стан здоров`я ОСОБА_7 , те, що останній є інвалідом 3-ї групи, та те, що він потребує лікування. Своєю поведінкою ОСОБА_7 довів, що має право на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні захисник та засуджений доводи та вимоги апеляційних скарг підтримали, просили задовольнити, надали пояснення, відповідні доводам апеляційних скарг.

Прокурор заперечила проти доводів апеляційних скарг, як необгрунтованих, просила залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Як передбачає п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Згідно ч.ч.3-4 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог Закону суд першої інстанції дотрмався.

З матеріалів справи вбачаєтьсмя та судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 30 вересня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2016 року у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.11.2012 року до 18.12.2013 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2018 року згідно зі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 3 роки 2 місяці 28 дні обмеження волі. Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2018 року зараховано час слідування до виправного центру з 25.07.2018 року до 16.08.2018 року. Початок строку відбування покарання: для позбавлення волі - 20.11.2012; для обмеження волі - 16.08.2018 року; кінець строку - 30.09.2021 року; 3/4 строку відбув - 01.04.2019 року. Наразі засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108)".

Згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22 листопада 2012 року. За весь час відбування покарання засуджений в установах відбування покарання був як правило працевлаштований. В своїй більшості характеризується з позитивної сторони. Разом з тим, засуджений допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, по факту якого було проведено бесіду виховного характеру, але має 9 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Заходи виховного та профілактичного впливу відвідує, реагує на них правильно; приймає участь у роботах по благоустрою місць обмеження волі; у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний; підтримує стосунки з засудженими позитивної спрямованості; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться добре. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться добре. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Програму виконує в повному обсязі. Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та телефонних розмов. Позову не має.

Разом з тим, як було встановлено під час провадження в суді першої інстанції, засуджений вказав, що жалкує про вчинене, вину визнає частково. Під час з`ясування обставин скоєного злочину вказав, що він лише захищався від потерпілого, і вдарив ножем у боротьбі, а голову в подальшому відрізав потерпілому, коли пішов омити його у ванні, а там було душно і він не пам`ятає навіщо це зробив.

Апеляційний суд звертає увагу, що таке ставлення засудженого до вчиненого ним злочину у відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» є його суб`єктивним ставленням до вчиненого, враховується як характеристика особи засудженого, який клопоче про застосування до нього положень ст.81 КК України, та безпосередньо впливає на встановлення тієї обставини, чи став він на шлях виправлення.

Доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 з приводу того, що засуджений за час відбування покарання має значну кількість заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці та лише одне порушення вимог режиму відбування покарання, працевлаштований, харектеризується позитивно, набув інвалідність 3-ї групи, тощо заслуговують на увагу апеляційного суду, але враховуючи тяжкість вчиненого засудженим злочину за ч.1 ст.115 КК України, вину у вчиненні якого останній повністю не визнав, а також, що 25 липня 2018 року засудженому вже було у відповідності до ст.82 КК України замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 2 місяці 28 днів обмеження волі, і термін обмеження волі, який залишився до відбування покарання є значним (майже 2 роки), апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Та обставина, що представник адміністрації виправного центра не заперечував проти задоволення клопотання засудженого, також не може бути безумовною підставою для застосування до нього положень ст. 81 КК України, з огляду на наведені вище обставини.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає таку заяву засудженого ОСОБА_7 передчасною.

Таким чином, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення останнього.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Ухвала суду є законною, обгрунтованою та належним чином вмотивованою.

Порушень вимог кримінального-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду під час розгляду апеляційного розгляду провадження, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення без змін.

Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: