Дата документу 07.11.2019 Справа № 554/3315/18
УХВАЛА
іменем України

07 листопада 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 від 01.10.2019 року про відмову у задоволенні клопотання про передачу за підслідністю кримінального провадження №0000149, -

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2019 року адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в порядку ст.303 КПК України зі скаргою на постанову прокурора від 01 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про передачу за підслідністю кримінального провадження №0000149, відомості про яке внесено до ЄРДР 24.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, мотивуючи свої вимоги таким.

Заявник зазначає, що досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється прокуратурою Полтавської області, й розпочато за заявою ОСОБА_3 про вчинення відносно нього злочину за ознаками ч.2 ст.365 КК України, а саме за фактом застосування фізичного та психологічного тиску з боку співробітників Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області під час проведення із ним слідчих та процесуальних дій. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_3 є потерпілим.

Адвокат потерпілого звернувся до прокуратури Полтавської області з клопотанням про направлення кримінального провадження за підслідністю до Державного бюро розслідувань, яке надійшло адресату 25.09.2019 року. Проте, 04.10.2019 року отримано відповідь та постанову прокурора про відмову у задоволенні даного клопотання. Заявник вважає постанову прокурора невмотивованою та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому дане процесуальне рішення підлягає скасуванню з огляду на таке.

На думку заявника, прокурором грубо порушені строки розгляду клопотання, передбачені ст.220 КПК України. Клопотання направлено 23.09.2019 року, отримано 25.09.2019 року, в той час як постанова складена 01.10.2019 року, й направлена поштою 03.10.2019 року. При цьому, постанова винесена не уповноваженим прокурором. Також зазначає про невмотивованість та незаконність даного рішення прокурора, порушення п.4 ст.216 КПК України, оскільки у органів прокуратури відсутні правові підстави для здійснення досудового слідства. Вказує, що оскільки ДБР розпочало свою діяльність 27.11.2018 року, а тому з цього дня органи прокуратури остаточно позбавлені повноважень здійснювати досудове розслідування у будь-яких кримінальних провадженнях згідно з п.9 Перехідних положень Конституції України та рішення КСУ №15-рп/2008. Прокурор зобов`язаний був невідкладно передати кримінальне провадження за підслідністю до ДБР. Проте такі вимоги прокурором не були виконані. На підставі викладеного, просить скасувати постанову прокурора прокуратури Полтавської області, уповноваженого на здійснення нагляду за додержанням та застосуванням законів в рамках кримінального провадження №0000149 від 24.11.2016 року за ч.2 ст.365 КК України про відмову в задоволенні клопотання; зобов`язати направити матеріали кримінального провадження №0000149 за підслідністю до Державного бюро розслідувань, задовольнивши вимоги даної скарги.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі, просили скаргу задовольнити.

Представник прокуратури Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд скарги за відсутності прокурора. З вимогами скарги не погодився, вважав скаргу необґрунтованою з таких підстав. Клопотання адвоката ОСОБА_4 надійшло 01.10.2019 року до процесуального керівника у кримінальному провадженні, який є особою, уповноваженою на його розгляд згідно з постановою заступника прокурора Полтавської області від 30.09.2019 року. Так, ОСОБА_5 є старшим прокурором групи прокурорів, отже клопотання подане на розгляд належному суб`єкту, який наділений повноваженням щодо розгляду клопотань та прийняття процесуальних рішень. Після цього клопотання було розглянуто у строк, передбачений ч.1 ст.220 КПК України, та заявнику в той же день надано відповідь з відповідною копією постанови згідно з ч.2 вказаної статті. З огляду на викладене, порушень щодо строків розгляду не допущено. В оскарженій постанові викладено мотиви прийнятого рішення з посиланням на норми КПК України, а тому прийняте прокурором рішення є обґрунтованим, а постанова мотивованою. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні скарги (а.с.24).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши додані до скарги документи, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст. 303 КПК України.

Як убачається з матеріалів скарги, в провадженні прокуратури Полтавської області знаходиться кримінальне провадження №0000149 від 24.11.2016 року, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

У даному кримінальному провадженні представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до прокурора прокуратури Полтавської області із клопотанням від 22.09.2019 року, в порядку ст.ст.36, 220 КПК України, в якому з посиланням на ч.4 ст.216 КПК України, просив прийняти процесуальне рішення про направлення та скерувати за підслідністю до Державного бюро розслідувань кримінальне провадження №0000149 за ст.365 КК України, про що повідомити заявника (а.с.5).

У судовому засіданні встановлено, що постановою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Полтавську область прокуратури Полтавської області, ОСОБА_5 від 01.10.2019 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про передачу за підслідністю кримінального провадження №0000149 відмовлено (зворотній бік а.с.6).

Мотивами винесення вказаної вище постанови було те, що відповідно до абзацу 2 п.1 розділу X Прикінцевих положень та абз.2 п.1 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, слідчі органів прокуратури продовжують розслідування кримінальних проваджень, розпочатих до в ступу в дію ч.2 ст.216 КПК України, але не більше 2 років, після чого у тримісячний строк передають їх слідчим органів Державного бюро розслідувань. Тобто, з постанови слідує, що відповідно до наведених положень КПК України слідчі органів прокуратури мають повноваження розслідувати підслідні Державному бюро розслідувань кримінальні правопорушення протягом визначеного періоду до 20.11.2019 року. З огляду на викладене, прокурор дійшов до висновку про відсутність правових підстав для передачі кримінального провадження іншому органу досудового розслідування.

Крім того, заявнику направлено відповідь за №15-6956-16 від 01.10.2019 року аналогічного змісту (а.с.6).

Не погоджуючись з таким рішенням прокурора, адвокат ОСОБА_4 звернувся зі скаргою в порядку ст.303 КПК України до слідчого судді.

За змістом ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.3 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий (в тому числі і про призначення експертизи), прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Статтею 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно з п.1 ч.4 ст.216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених, серед іншого, працівником правоохоронного органу.

Відповідно до п.1 Прикінцевих положень КПК України цей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім частини четвертої статті 216 цього Кодексу, які вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.1 розділу ХІ Перехідних положень КПК України до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.

У разі неможливості закінчити досудове розслідування у таких провадженнях до спливу дворічного строку, а так само за наявності інших передбачених законом підстав питання про доручення його здійснення іншим органам досудового розслідування вирішується в установленому цим Кодексом порядку. Передача кримінальних проваджень до Державного бюро розслідувань здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про Державне бюро розслідувань».

Відповідно до абз.2 п.4 розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань» матеріали кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до цього Закону підслідні Державному бюро розслідувань, у тримісячний строк після початку здійснення Державним бюро розслідувань функції досудового розслідування передаються до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження. Кримінальні провадження, які до початку діяльності Державного бюро розслідувань розпочаті слідчими органів прокуратури і перебувають на стадії досудового розслідування, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.

Системний аналіз змісту зазначених положень чинного законодавства та ст.ст.36, 216, 218 КПК України свідчить, що під час досудового розслідування підслідність визначається постановою прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням. Забезпечення контролю з правомірності дій прокурора та органу досудового розслідування, щодо дотримання належної процедури досудового розслідування, зокрема, і дотримання правил підслідності, гарантується передбаченою законом процедурою кримінального провадження, яка передбачає перевірку таких обставин та надання їм оцінки судом під час розгляду кримінального провадження.

Отже, щодо вимог заявника про скасування постанови та зобов`язання уповноважених осіб прокуратури Полтавської області направити кримінальне провадження за підслідністю до Державного бюро розслідувань слід зазначити про таке.

Відповідності до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Пунктом 18 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Водночас, норми КПК України не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5 ст.218 КПК України.

Тому, питання визначення підслідності органу досудового розслідування є компетенцією і прерогативою прокурора, який бере участь у згаданому кримінальному провадженні.

З огляду на це, вирішення питання щодо зобов`язання прокурора передати (доручити) кримінальне провадження за підслідністю до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, що фактично просить здійснити заявник, не відноситься до компетенції слідчого судді у розумінні положень ст.303 КПК України, зумовлює собою підміну слідчим суддею повноважень органу досудового розслідування, зокрема сторони обвинувачення, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст.22 КПК України щодо змагальності сторін.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя, не втручаючись у зміст такої компетенції при розгляді даної скарги перевіряє лише дотримання відповідною службовою особою процедури прийняття такого рішення та наявності у такої особи правомочності його прийняття.

Слідчий суддя, вважає, що постанова прокурора від 01.10.2019 року є мотивованою та відповідає критеріям, передбаченим ст.110 КПК України, та прокурором правомірно прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання адвоката, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України, а тому законні підстави для задоволення вимог скарги відсутні.

Посилання у скарзі на порушення прокурором строку розгляду клопотання та відсутність у нього повноважень є необґрунтованими, оскільки з матеріалів скарги слідує, що із клопотанням від 22.09.2019 року адвокат звернувся до прокуратури Полтавської області 25.09.2019 року, у свою чергу, безпосередньо прокурору ОСОБА_5 клопотання надійшло 30.09.2019 року, у зв`язку з чим не вбачається порушень вимог ст.220 КПК України та гарантованих процесуальних прав заявника в цій частині. Крім того, оскаржене процесуальне рішення, яке винесене у формі постанови від 01.10.2019 року, прийнято прокурором, який наділений відповідними повноваженнями, заявником протилежного суду не доведено, протягом розгляду скарги таких доказів в силу положень ст.22 КПК України не представлено.

Крім того, посилання заявника на відсутність повноважень органів прокуратури здійснювати досудове розслідування будь-яких кримінальних проваджень з огляду на п.9 Перехідних положень та рішення КСУ №15-рп/2008, з якими заявник пов`язує відсутність повноважень у слідчих прокуратури щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000149, є безпідставними, оскільки на час розгляду цієї скарги правове регулювання спірних відносин регулюється чинним КПК України, застосовані положення якого відповідають Основному Закону, а висновки Конституційного Суду України у справі №15-рп/2008 стосуються положень Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року, який втратив чинність на підставі Закону 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (зі змінами). Інші аргументи заявника, зокрема, щодо правової визначеності, якості закону та нібито відсутності повноважень органу досудового розслідування є неспроможними.

Згідно з положеннями ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище обставин, та оскільки заявником не надано належних і допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які би давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, проаналізувавши наведені у скарзі доводи та перевіривши надані в їх обґрунтування документи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 від 01.10.2019 року про відмову у задоволенні клопотання про передачу за підслідністю кримінального провадження №0000149.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1