УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2019 року м. Херсон
Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження,

встановив:

До суду звернувся заявник зі скаргою, в якій просив скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 від 29.08.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000066 від 21.03.2017 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 365 КК України. Дану скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою зазначене кримінальне провадження було закрите на підставі пункту 2 ч.1 ст. 284 КПК України, яка передбачає закриття кримінального провадження в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Однак, заявник посилається на те, що під час досудового розслідування слідчим не було всебічно, повно і неупереджено досліджено всі обставини даного кримінального провадження. Внаслідок чого оскаржувана постанова є недостатньо вмотивованою та необґрунтованою, так як наведені в ній висновки не обґрунтовані встановленими обставинами. У зв`язку з чим прийняте слідчим рішення є передчасним та неповним.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали подану скаргу, просили її задовольнити з викладених в ній підстав.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги і скасування оскаржуваної постанови так як досудовим розслідуванням встановлено, що застосування фізичної сили до ОСОБА_3 було викликано невиконанням ним законних вимог працівників поліції та спричинення одному з ним тілесних ушкоджень середньої тяжеості.
Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте в першому судовому засіданні заперечував проти скасування постанови про закриття посилаючись, на те, що досудове розслідування проведено у повному обсязі, а в оскаржуваній постанові надано належну оцінку встановленим обставинам, бо встановлено факт супротиву законним діям правоохоронців, законність затримання ОСОБА_7 , в ході якого застосовувалися заходи фізичного впливу та спричинені тілесні ушкодження, але в межах закону.
Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та самого кримінального провадження № 0000066, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати та інш.
Оскаржуваною постановою від 29.08.2019 року кримінальне провадження № 0000066 від 21.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 365 КК України було закрито на підставі пункту 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження.

Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Однак, до моменту прийняття оскаржуваного рішення слідчим не було усунуто обставин, які були підставами для скасування 02.05.2019 року (а.с.2-4 Т4) попередньої постанови про закриття кримінального провадження від 14.02.2019 року, а саме слідчим не було вжито жодних слідчих дій, спрямованих на усунення розбіжностей в показах свідків ОСОБА_8 (а.с.106-110 Т1) і ОСОБА_9 (а.с.117-121 Т1) від 24.05.2017 року, а також в показах під час їх одночасних допитів із ОСОБА_3 щодо способу застосування фізичної сили до останнього.
Також у вище згаданій ухвалі від 02.05.2019 року відзначалось, що слідчим не встановлено сам спосіб застосування працівниками поліції фізичної сили до ОСОБА_3 та його відповідність існуючій на той час обстановці.Протев оскаржуваній постанові висновки слідчого про законності дій працівників поліції щодо застосування фізичної сили до ОСОБА_3 зроблений виключно з обґрунтування самих підстав її застосування (попередній наїзд на ОСОБА_9 з завданням останньому тілесних ушкоджень і втеча з місця даної події), але сам спосіб застосування працівниками поліції фізичної сили до ОСОБА_3 та його відповідність існуючій на той час обстановці слідчим не встановлено та не надано оцінки. При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що зазначений працівниками поліції спосіб застосування фізичної сили заведення рук за спину та покладення затриманого на землю не пояснює виникнення у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, які об`єктивно встановленні.
Обґрунтування висновків наведених слідчим в оскаржуваній постанові є суперечливими між собою. Так, слідчим (а.с.127 Т4) надано критичну оцінку показів потерпілого ОСОБА_3 із посиланням на їх невідповідність дійсності, що підтверджується судово-медичною експертизою № 263/192/86/148 від 10-20.12.2018 року, згідно якої у протоколах допиту потерпілого ОСОБА_3 від 04.04.2017 та 23.06.2017 та протоколі слідчого експерименту від 05.12.2018 не достатньо указаний механізм нанесення тілесних ушкоджень, що вказує на думку слідства про недостовірність свідчень наданих ОСОБА_3 . Водночас із цим слідчий зазначає (а.с.123 Т4), що за висновком судово-медичної експертизи № 263/192/86/148 від 10-20.12.2018 року виникнення тілесних ушкоджень способом вказаним ОСОБА_3 при обставинах та способом вказаним в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_3 від 04.04.2017 року та 23.06.2017 року та протоколі слідчого експерименту від 05.12.2018 року не виключається. Зазначене цілком відповідає змісту п.1 резолютивної частини самого висновку судово-медичної експертизи № 263/192/86/148 від 10-20.12.2018 року (а.с.22-23 Т3) та є відповіддю експерта на перше питання у постанові слідчого від 07.12.2018 року про призначення додаткової судово-медичної експертизи (а.с.16-19 Т3). При цьому, висновок експерта, наведений слідчим в оскаржуваній постанові (а.с.127 Т4), стосувався відповіді на друге питання постанови слідчого від 07.12.2018 року про призначення додаткової судово-медичної експертизи (а.с.16-19 Т3) щодо тілесних ушкоджень у вигляді забою м`яких тканин грудної клітини зліва та з права.
Також слідчим (а.с.127 Т4) надано критичну оцінку показів потерпілого ОСОБА_3 із посиланням на їх невідповідність дійсності, що підтверджується висновком експерта № 35 від 02-14.08.2019 року (а.с.102-110 Т4), згідно якої тілесні ушкодження у ОСОБА_3 утворилися від що найменше 2 травматичних впливів тупого предмета, а не від численних ударів нанесених ОСОБА_3 з боку працівників поліції, як вказує потерпілий. Проте саме наведений висновок експертної комісії підтверджує, що травматичний вплив був не один, а двійний травматичний вплив є його лише мінімально можливою величиною.
Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено висновок слідчого про те, що права та свободи ОСОБА_3 не було порушено тим, що при його затриманні не було складено відповідного протоколу, оскільки останній волі не позбавлявся, у зв`язку з чим відсутні будь-які наслідки від не складення протоколу затримання (а.с.126-127 Т4). Проте, відповідно до ч.2 ст. 176 КПК України, затримання особи є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. При цьому, ст. 209 КПК Українипередбачає, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою. Тобто зазначене вказує, що в момент затримання особа позбавляється можливості вільно пересуватись. Елемент примусу при здійсненні повноважень поліції із затримання та обшуку є свідченням позбавлення свободи, незважаючи на короткий термін такого заходу (Krupko і Інші проти Росії, § 36; Foka проти Туреччини, § 78; Gillan і Quinton проти Сполученого Королівства, § 57; Shimovolos проти Росії, § 50; Brega і Інші проти Молдови, § 43). Те, що на особу не було вдягнено наручники, не було замкнено у камері або у інший спосіб фізично обмежено, не є вирішальним чинником для встановлення факту позбавлення свободи (M.A. проти Кіпру, § 193). Слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що досудовим розслідуванням встановлено, що затримання ОСОБА_3 проводилось із застосуванням фізичної сили, яка завдала йому тілесних ушкоджень. Не складення протоколу затримання є саме по собі процесуальним порушенням ч.5 ст. 208 КПК України, яке на пряму впливає на обчислення самого часу затримання. При цьому, згідно висновків службового розслідування від 10.02.2017 року (а.с.91-95 Т2) та від 26.03.2017 року (а.с.165-167), о 14.20 годині 28.01.2017 року ОСОБА_8 зателефонував начальнику Білозерського ВП ХВП ГУНП ОСОБА_10 та повідомив останньому про затримання порушників. В свою чергу згідно відповіді КП «Білозерська ЦРЛ» від 27.11.2018 року № 835/8 (а.с.35 Т3), показів свідка ОСОБА_11 від 14.12.2018 року (а.с.37-40 Т3), акту медичного огляду від 28.01.2017 року (а.с.72-74 Т3) та показів свідка ОСОБА_12 від 19.12.2018 року (а.с.76-80 Т3), о 19.00 годині 28.01.2017 року ОСОБА_3 , за вказівкою слідчого, був доставлений до КП «Білозерська ЦРЛ» для освідування ІСРПП Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_12 . З вище наведеного виходить, що затримання ОСОБА_3 тривало 28.01.2017 року принаймні з 14.20 години до 19.00 години. Таким чином застосування при затриманні фізичної сили, яка завдала тілесних ушкоджень, в поєднанні з тривалістю самого затримання, яка складало щонайменше 4 години 40 хвилин, вказує на позбавлення свободи ОСОБА_3 у згаданий період. Також слідчий суддя відзначає, що абзац 1 ч.4 ст. 208 КПК України передбачає права затриманої особи, зокрема мати захисника, отримувати медичну допомогу. Згідно повідомлення КЗ «ОТЦЕМД та МК» ХОР від 14.12.2018 року № 1301/0170 (а.с.47 Т3) виклик екстреної (швидкої) медичної допомоги на місце пригоди був здійснений перехожим з номеру телефону НОМЕР_1 . Відповідно до показів свідка ОСОБА_13 (а.с.66-69 Т1), останній користується мобільним телефоном НОМЕР_1 з якого 28.01.2017 року, за проханням ОСОБА_3 (обличчя якого було у крові, відсутні верхні передні зуби), здійснив для нього виклик швидкої медичної допомоги. Дані покази також повторив свідок ОСОБА_14 (а.с.73-76 Т1). Проте згідно змісту повідомлення КЗ «ОТЦЕМД та МК» ХОР від 14.12.2018 року № 1301/0170 (а.с.47 Т3) та показів свідків ОСОБА_15 (а.с.82-86 Т3) і ОСОБА_16 (а.с.87-91 Т3), які входили до бригади швидкої медичної допомоги, прибувши на місце виклику бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги надала медичну допомогу виключно працівнику поліції ОСОБА_9 , якого в подальшому було доставлено до травмпункту ХМКЛ ім. А. і О. Тропіних. З огляду на наведене висновки слідчого про відсутність порушення права ОСОБА_3 при здійсненні його затримання є передчасними.
Враховуючи зазначене вище слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова прийнята слідчим передчасно без всебічного і повного дослідження усіх обставин кримінального провадження встановлених під час досудового розслідування та надання ним належної правової оцінки, тому постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303-307 КПК України, -

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.
Скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 від 29.08.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000066.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1