11-кп/804/737/19
242/1369/19

Категорія: ст. 314 ч.3 п.3 КПК України
Суддя 1-ої інстанції: Черков В.Г.
Доповідач: Преснякова А.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Бєдєлєва С.І., Топчій Т.В.

за участю секретаря Костоманової А.Є.

прокурора Профатіла К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Маріуполі у режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000033, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2019 року, за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Донецького гарнізону Профатіло К.В. на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08.04.2019 року про повернення прокурору обвинувального акту за кримінальним провадженням стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.04.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000033, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України, ст.91 КПК України.

Суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, зазначив, що з обвинувального акту вбачається, що місцем вчинення кримінального правопорушення є базовий табір військової частини, яка дислокується поблизу м. Авдіївка Донецької області, але в порушення вимог ст. 91 КПК України слідчий зазначає тільки перебування вказаного табору поблизу м. Авдіївка.

За адміністративно-територіальним поділом Донецької області м. Авдіївка є містом обласного підпорядкування та поряд з ним межує Ясинуватський район Донецької області, який перебуває під юрисдикцією Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області.

Розпорядженнями голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 та від 31.03.2016 року № 18/0/38-16, Селидівському міському суду Донецької області підсудні справи Ворошиловського районного суду м. Донецька та Авдіївського міського суду Донецької області, а справи Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області Дзержинському міському суду Донецької області.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність в обвинувальному акті конкретного місця вчинення злочину призводить до невизначеності «суду, встановленого законом» через те, що ніхто не має бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, визначеного законом та кримінальне правопорушення вчинене на території, на яку розповсюджується конкуренція підсудності різних судів, досудове розслідування закінчено в м. Бахмут Донецької області.

Вирішення питання про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності, суд визнав недоречним, оскільки слідчий чи прокурор в складеному обвинувальному акті повинні зазначити конкретне місце вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для розгляду, посилаючись на те, що в обвинувальному акті вказано, що місцем вчинення кримінального правопорушення є базовий табір військової частини, який дислокувався поблизу м.Авдіївки Донецької області, суд необґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, оскільки його складено згідно вимог ч.2 ст.291 КПК України, в ньому містяться всі встановлені обставини кримінального провадження, місце вчинення злочину як необхідна до встановлення обставина у вказаному конкретному випадку (виходячи зі змісту вчиненого кримінального правопорушення) потребує додаткового дослідження та встановлення в процесі судового розгляду справи, а відтак при складанні обвинувального акту слідчий керувався наявними в матеріалах кримінального провадження документами і зробив висновок про необхідність вказання місцем злочину місце: «поблизу м.Авдіївка».

Зазначає, що у разі, якщо слідчим встановлено певні фактичні обставини справи, то вони повинні трактуватися саме так, як вони викладені в обвинувальному акті.

Вважає, що надмірний формалізм при висловлені позиції є порушенням принципу ефективності, особливо що стосується питання визначення конкретного місця вчинення злочину в контексті ведення бойових дій у 2016 році на території Донецької області, а також відповідно зі змісту вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім того, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про неможливість направлення кримінального провадження до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.

Обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це визначено як національним законодавством, так і рішеннями Європейського суду з прав людини.

Всупереч викладеному, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_1 , як при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, так і при формулюванні обвинувачення, не вказане чітко місце вчинення інкримінованих ОСОБА_1 дій, які кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як не зазначено і про неможливість їх більш точного встановлення.

Між тим, не зазначення чітко в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення може вплинути на порушення правил територіальної підсудності, передбачених ст.32 КПК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні, оскільки м. Авдіївка є містом обласного підпорядкування та поряд з ним межує Ясинуватський район Донецької області, який перебуває під юрисдикцією Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області, тому з формулювання місця «поблизу м.Авдіївка» неможливо встановити підсудність провадження.

Розпорядженнями голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 та від 31.03.2016 року № 18/0/38-16, Селидівському міському суду Донецької області підсудні справи Ворошиловського районного суду м. Донецька та Авдіївського міського суду Донецької області, а справи Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області Дзержинському міському суду Донецької області.

Колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в ухвалі суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено місце кримінального правопорушення, що свідчить про невідповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України.

Тому, доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі про те, що при складанні обвинувального акту слідчий керувався наявними в матеріалах кримінального провадження документами і зробив висновок про необхідність вказання місцем злочину місце: «поблизу м.Авдіївка», колегія суддів вважає неспроможними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про дотримання прокурором вимог ст. 291 КПК України, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, висновки суду першої інстанції, з огляду на зміст обвинувального акту, в частині виявлених його недоліків відповідають фактичним обставинам провадження, а невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а саме не конкретного місця вчинення злочину є законною підставою для повернення цього процесуального документа прокурору.

Доводи прокурора, що судом помилково зазначено, що розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 та від 31.03.2016 року № 18/0/38-16, справи Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області підсудні Дзержинському міському суду Донецької області, тоді як вони підсудні Дружківському міському суду Донецької області колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки зазначена в ухвалі описка не може слугувати підставою для скасування ухвали суду та не впливає на висновки суду.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає також неспроможними доводи прокурора, що суд першої інстанції міг звернутися до суду апеляційної інстанції з поданням про визначення підсудності, оскільки за обвинувальним актом не можна встановити конкретне місце вчинення злочину для належного визначення територіальної підсудності.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту для усунення недоліків, а саме для уточнення місця вчинення кримінального правопорушення, доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає неспроможними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08.04.2019 року про повернення прокурору обвинувального акту за кримінальним провадженням стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Преснякова А.А. Бєдєлєв С.І. Топчій Т.В.