ДОВГИНЦІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 211/299/19
Провадження № 1-кп/211/346/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 р. Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора- ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу кримінальні провадження №0001151, 0000854 за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць м. Кривого Рогу, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід III (робочої) групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

24.01.2013 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 121 ч. 1, 296 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнити з випробувальним терміном 2 роки;

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.164, ч.1 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно судового наказу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу № 211/3964/17 від 12.10.2017, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_7 .

На підставі судового наказу №211/3964/17 від 12.10.2017 державним виконавцем Довгинцівського ВДВС м. Кривого Рогу ОСОБА_8 - 14.05.2018 відкрите виконавче провадження №56379679, де стягувачем є ОСОБА_7 , а боржником ОСОБА_5 .

Всупереч цьому, ОСОБА_5 , будучи працездатним, достеменно знаючи про свій обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, так як 06.08.2018 під особистий підпис у державного виконавця отримав реквізити для сплати аліментів, які згідно вказаного рішення суду він зобов`язаний сплачувати на утримання дитини, але в період часу з 01.12.2018 до 01.06.2019 злісно ухилявся від сплати аліментів.

Так, ОСОБА_5 в період з 01.12.2018 до 01.06.2019 не працював, заходів до працевлаштування не вживав, до центру зайнятості з питань працевлаштування не звертався та на обліку не перебував, до державного виконавця не звертався, що свідчить про злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментів ).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України у разі ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно довідки-розрахунку, наданої державним виконавцем Довгинцівського ВДВС м. Кривого Рогу № 301 від 24.06.2019, загальна сума заборгованості за виконавчим листом №221/ 3964/17 від 12.10.2017 станом на 24.06.2019 становить 31 022 гривень 85 копійок.

В результаті злісного ухилення від сплати аліментів, встановлених судовим наказом №211/3964/17 від 12.10.2017, у ОСОБА_5 в період з 01.12.2018 до 01.06.2019 перед потерпілою ОСОБА_7 утворилась заборгованість із виплати аліментів в сумі 15 700 гривень 75 копійок, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

Крім того, 11.07.2018, приблизно о 03:00 годин гр. ОСОБА_5 , знаходячись біля магазину «Тетяна 3» по вул. Літки в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, де зустрівся з раніше йому знайомим ОСОБА_9 , який приїхав на власному мопеді марки «VIPER TXM 50Q», 2007 року випуску, номер рами НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 49 куб. см.. В ході спілкування у ОСОБА_5 раптово виник злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, гр. ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливу мету та маючи прямий умисел, попросив ОСОБА_9 , покатати його на вищевказаному мопеді, на що останній погодився і сів за кермо належного йому мопеда марки «VIPER TXM 50Q», ОСОБА_5 сів на пасажирське сидіння і вони поїхали. Проїхавши приблизно двісті метрів ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, зловживаючи довірою, шляхом обману, що виразилось в проханні у гр. ОСОБА_9 , щоб той дав йому проїхати самому за кермом вищевказаного мопеду, останній не підозрюючи наміру ОСОБА_5 , на незаконне заволодіння його транспортним засобом, передав керування належним йому мопедом марки «VIPER TXM 50Q», 2007 року випуску, номер рами НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 49 куб. см., гр. ОСОБА_5 , який сів за кермо вказаного мопеду та зник у невідомому напрямку, скориставшись відсутністю уваги з боку свідків та очевидців, протиправно, шляхом вільного доступу, поза волею власника, усвідомлюючи, що протиправно заволодіває чужим транспортним засобом, заволодів мопедом марки «VIPER TXM 50Q», 2007 року випуску, номер рами НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 49 куб. см., який відповідно до примітки ст. 286 КК України, та п.1.10 ПДР України є транспортним засобом, який належить гр. ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_5 , зник з місця скоєння злочину, обернувши вищевказаний мопед, яким він незаконно заволодів, на свою користь, тим самим спричинивши гр. ОСОБА_9 майнового збитку, згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 71.2018 від 21.08.2018 на суму 5194,20 гривень.

Цього ж дня 11.07.2018 приблизно о 05:00 годин гр. ОСОБА_9 , прийшов до будинку АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_5 , з метою повернення власного транспортного засобу та покликавши останнього, який вийшов з вказаного домоволодіння, гр. ОСОБА_9 , поросив ОСОБА_5 повернути вищевказаний мопед на що ОСОБА_5 , відповів відмовою. Надалі на грунті раптово виниклих неприязних відносин в ході яких у гр. ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на спричинення гр. ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_9 , легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді легких тілесних ушкоджень, знаходячись в положенні стоячи, обличчям до обличчя гр. ОСОБА_9 , умисно, цілеспрямовано, зі значною силою наніс два удари рукою зжатою в кулак гр. ОСОБА_9 в область голови, від останнього удару гр. ОСОБА_9 впав на землю, після чого ОСОБА_5 , продовжив наносити удари по голові, тулубу та інших частин тіла, в результаті чого ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синці навколо правого і лівого ока, крововиливи області зовнішнього кута правого і лівого ока на склері, садна по передній поверхні верхньої третини правої вушної раковини в області вільного краю, на нижньому повіці правого ока, праворуч в надбрівній області, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку експерта № 1351 від 31.08.2018 відноситься за своїм характером до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки П.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 р. №6.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав повністю, та пояснив, що не сплачував аліменти на утримання дитини, так як не працював, на теперішній час аліменти сплачує.

Крім того зазначив, що 11.07.2018 року він зустрівся із знайомим ОСОБА_9 , який приїхав на мопеді. Спочатку вони їздили на мопеді с потерпілим, а потім він попросив в нього проїхатися, однак поїхав до себе додому. Пізніше ОСОБА_10 прийшов до нього, щоб забрати мопед, та вони побилися. В скоєному розкаюється, на теперішній час він примирився з потерпілим, й він не має до нього претензій.

Суд, враховуючи, що обвинувачений визнав себе винним у повному обсязі, щодо фактичних обставин вчинення злочину та вказані обставини ніким не оспорюються, а його свідчення дають достатні підстави не сумніватися у добровільності його позиції, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, вважає необхідним визнати недоцільним дослідження доказів, що маються у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються (зокрема скоєння обвинуваченим даного злочину та його обставин), та обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого, та дослідженням деяких письмових доказів та документів, що характеризують його особу, досудову доповідь.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України; в незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України; умисному легкому тілесному ушкодженні, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше судимий, повністю визнав себе винним та щиро покаявся в скоєному, характеризується посередньо, під наглядом лікаря нарколога та психіатра не перебуває та не перебував. Відповідно висновку досудової доповіді загальний рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення визначено як високий. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства. Обставинами, передбаченими ст..66 КК України, які б пом`якшували покарання є шире каяття. Обставин, передбачених ст..67 КК України, щоб обтяжували покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного суд приходить до переконання про обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але вважає можливим застосування ст. 75 КК України, та покладання обов`язків у відповідності до ст.76 КК України. З наведених вище обставин суд не вбачає підстав для застосування іншого виду покарання.

Доля речових доказів підлягає вирішенню згідно ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349,368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.1 ст.125 та ч. 1 ст.164 КК України та призначити йому покарання:

За ч.1 ст.164 КК України - 1 (один) рік обмеження волі

За ч.1 ст.289 КК України -3 (три) роки позбавлення волі

За ч.1 ст.125 КК України 200 годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням остаточно до відбування призначити 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1п.1,2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: мопед марки «VIPER TXM 50Q», 2007 року випуску, номер рами НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 49 куб. см, що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_9 , вважати повернутим.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1