АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/367/19 Справа № 708/1160/18 Категорія: ч.1 ст.121 КК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - судді суддів за участю секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 16 січня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Чигирина Черкаської області, українець,

громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не

працюючий, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахується з 16 січня 2019 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 обраний у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, взявши його під варту із зали суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишений без розгляду.

Вирішено долю речових доказів

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку 19 червня 2018 року о 17 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, із застосуванням сили, стоячи навпроти ОСОБА_10 обличчям до обличчя, діставши розкладний ніж з кишені та, тримаючи його в правій руці, наніс один ковзаючий удар в лобну ділянку голови, спричинивши ОСОБА_10 рану обличчя зліва, яка згідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та саден повіки лівого ока, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 ще один удар ножем в праву ногу, а саме в область гомілки потерпілого, завдавши рану внутрішньої поверхні правої гомілки в середній третині, що згідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпочалася боротьба, в ході якої вони впали на підлогу, і в момент, коли ОСОБА_10 знаходився сидячи зверху на ОСОБА_9 , останній, тримаючи в правій руці вищевказаний розкладний ніж, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар по тулубу, в область нирки зліва, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді рани поперекової ділянки зліва, яка проникає в заочеревинний простір з ушкодженням лівої нирки та крововиливом в заочеревинний простір, що згідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/1032 від 27.09.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій висловлює своє прохання щодо необхідності зміни вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 16 січня 2019 року стосовно нього в частині призначення покарання, а саме застосування до нього вимог ст.69 КК України, врахувавши при цьому, відсутність обтяжуючих його вину обставин та наявність пом`якшуючих його вину обставин.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати запобіжний захід - тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , звільнивши останнього з-під варти в залі суду. Скасувати вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.01.2019 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вказаний вирок суду є незаконним, оскільки, на думку адвоката, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, визнаючи ОСОБА_9 винним, суд першої інстанції, у вироку фактично дублює обвинувальний акт, в частині формулювання обвинувачення.

У відповідності до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Аналогічна позиція закріплена в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

При постановленні вироку від 16.01.2019 вказані вимоги законодавства судом не дотримані. Формулювання обвинувачення, що суд вважає доведеним, у вироку відсутнє, а міститься лише скопійована резолютивна частина обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Крім того, на думку адвоката, висновки суду щодо навмисних дій ОСОБА_9 не підтверджуються дослідженими під час судового засідання доказами.

Так, у вироку суду зазначено, що вина ОСОБА_9 підтверджується, зокрема, і показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Апелянт вважає подібні висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у ході судового розгляду не повідомив жодної обставини щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого злочину, натомість повідомив суду, що саме потерпілий ОСОБА_10 , прийшовши до домоволодіння свідка, поводив себе зухвало та постійно провокував конфліктні ситуації із обвинуваченим.

Покладення в основу вироку, як таких, що підтверджують вину обвинуваченого, показань слідчого, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні ( ОСОБА_12 ) саме в частині наявності чи відсутності у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень вважає недоречним, оскільки дані відомості жодним чином не підтверджують винуватість останнього.

Судом першої інстанції жодним чином не проаналізовано надану обвинуваченим 08.11.2018, під час судового засідання, довідку медичного закладу щодо наявних у нього, отриманих 19.06.2018, тілесних ушкоджень. Вказану довідку приєднано судом, проте оцінка не надана. Таким чином, незрозумілим є те, чому суд взяв до уваги покази слідчого у провадженні ОСОБА_12 та відкинув документально підтверджені докази наявності у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно із нормами ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) лій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Однак, у порушення вищевказаних норм, судове засідання Чигиринського районного суду Черкаської області 16.01.2019 проводилося без застосування відеозаписувальних технічних засобів. У зазначений день судом допитані свідки у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , досліджені письмові докази, проведені судові дебати та проголошено вирок.

При цьому, приміщення Чигиринського районного суду Черкаської області має обладнаний зал для проведення належної технічної фіксації судових засідань.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені, у тому числі й пунктом 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Крім того, апелянт вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає до скасування. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

До моменту ухвалення вироку 16.01.2019 відносно ОСОБА_9 запобіжні заходи у кримінальному провадженні не обирались.

У судовому засіданні прокурор не заявляв клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, отже, на думку адвоката, у суду не було приводу, передбаченого ч.1 ст.331 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу при ухваленні вироку. Позицію з даного приводу прокурор не висловлював і у судових дебатах. У вироку суду не вмотивовано обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до вимог ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Зокрема, у вироку не вказані мета та підстави для застосування запобіжного заходу, не викладені обставини, що враховувались судом при обранні запобіжного заходу, а також не зазначені обставини, які давали суду підстави для [обрання обвинуваченому виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Мотивувальна частина вироку взагалі не містить будь-яких посилань на вказані обставини.

Запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень.

Крім того, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням перебування особи під вартою, тому, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо тримання під вартою не відповідатимуть вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК, оскільки в іншому випадку нівелюється вимога про дотримання законності у сфері обмеження права на свободу у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід враховувати вимоги ст.5 Конвенції, зокрема правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.

Суд зобов`язаний враховувати обставини, перелік яких передбачений ст.178 КПК України, для оцінки ризиків, які можуть слугувати поряд з підставами, визначеними ст.177 КПК України, загальною підставою для тримання під вартою. Лише правова кваліфікація вчиненого, надана стороною обвинувачення, є недостатнім для цього і навіть наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

Під час проведення досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_9 жодним чином не порушив процесуальні обов`язки, не ухилявся від слідства та суду, не чином вплив чи тиск на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було ні приводів, ні підстав для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою при ухваленні вироку, а тому вказаний запобіжний захід необхідно скасувати, а обвинуваченого - звільнити з-під варти у залі суду.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , думки обвинуваченого ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги із зазначених у них підстав, думку представника потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав думку прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується:

- даними показів в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнав та пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_11 з приводу роботи і він пішов до нього додому. Коли вони сиділи і розпивали спиртні напої, прийшов ОСОБА_13 , який приєднався до них. Потім ОСОБА_11 сказав потерпілому, щоб той йшов додому і сам вийшов з будинку. Коли він повторив прохання господаря будинку, то потерпілий відреагував агресивно, і, стрибнувши до нього, пальцями почав давити йому в очі. Заваливши його на ліжко, ОСОБА_13 продовжував видавлювати йому очі, а коли він намагався відтягнути його руки, то він почав кусати за руки. Тоді він дістав з кишені складений ніж і вдарив його ножем, але це не допомогло і він, розклавши ножа, наніс йому один удар, як потім побачив, в бік;

- даними показів потерпілого ОСОБА_10 про те, що того дня він прийшов до ОСОБА_11 , а через деякий час туди ж прийшов обвинувачений і вони сиділи розпивали спиртні напої. Потім обвинувачений вийшов, але знову повернувся та почав запитувати, де його телефон, на що він відповів, що не знає. Однак обвинувачений почав наполягати, що він забрав в нього телефон, а тому в підтвердження того, що не брав його телефону, він вивернув кишені. Тоді обвинувачений наніс йому удар ножем, який тримав в руці, спочатку по голові, а коли він хотів вибити його ногою, то ОСОБА_9 вдарив ножем в ногу. Після цього він повалив обвинуваченого на ліжко і надавив йому на очі, щоб вирвати в нього ножа, але в цей час він вдарив його ножем в область лівої нирки;

- даними показів свідка ОСОБА_11 про те, що в той день він зателефонував обвинуваченому з приводу роботи. Коли ОСОБА_14 прийшов до нього, то вони розпили спиртне, а потім прийшов потерпілий і в ході розмови обвинувачений та потерпілий почали сваритися, що йому не сподобалося і він вийшов надвір. Повернувшись в будинок, він побачив, що потерпілий сидить на підлозі біля ліжка і тримається за бік. Після цього обвинувачений викликав «швидку» допомогу;

- даними показів свідка ОСОБА_12 про те, що вона здійснювала розслідування по даному кримінальному провадженню та направляла обвинувальний акт до суду. Під час слідства ніяких тілесних ушкоджень на обвинуваченому не було і довідку з лікарні з цього приводу він їй не надавав;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 20.08.2018, який відтворив обставини нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 (а.п.82-85, т.2);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1032 від 27.09.2018, згідно до якого потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани поперекової ділянки зліва, яка проникає в заочеревинний простір з ушкодженням лівої нирки та з крововиливом в заочеревинний простір, рани обличчя зліва, рани внутрішньої поверхні правої гомілки в середній третині. Вказані ушкодження виникли від дії гострого предмета з колото-ріжучими властивостями, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в ухвалі суду про призначення експертизи та відносяться: рана поперекової ділянки зліва, яка проникає в заочеревинний простір з ушкодженням лівої нирки та з крововиливом в заочеревинний простір, - до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; рана обличчя зліва, рана внутрішньої поверхні правої гомілки в середній третині - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також у ОСОБА_10 мали місце гематома (крововилив) та садно повік лівого ока, які могли виникнути під час нанесення рани обличчя і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які потерпілий вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 20.08.2018 (а.п.105-107, т.2);

- даними протоколу пред`явлення потерпілому для впізнання розкладного ножа від 27.09.2018, де потерпілий підтвердив, що саме цим ножем обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження (а.п.123-124, т.2);

- даними протоколів огляду предметів, в тому числі і розкладного ножа, яким потерпілому було завдано тілесних ушкоджень (а.п.51;125, т.2).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.1 ст.121 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого, свідків та частково обвинуваченого ОСОБА_9 ..

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що письмові докази по кримінальному провадженню разом з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним, у вироку відсутнє, а міститься лише скопійована резолютивна частина обвинувального акту у кримінальному провадженні, то колегія суддів вважає, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки у вироку суду першої інстанції докладно викладене формулювання обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що висновки місцевого суду щодо навмисних дій ОСОБА_9 не підтверджуються дослідженими під час судового засідання доказами, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 з цього приводу, оскільки місцевим судом було встановлено, що ще до того, як потерпілий ОСОБА_10 почав давити на очі обвинуваченого, він вже отримав різані рани тіла, які були нанесені йому обвинуваченим за допомогою розкладного ножа. Це підтверджується даними показів потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що він дійсно надавив на очі обвинуваченого, намагаючись вирвати в нього ніж, але в цей час отримав удар в область нирки. Також це підтверджується даними показів у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 (а.с.82-85, т.2), а також даними висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1032 від 27.09.2018 року, з яких слідує, що потерпілий ОСОБА_10 ще перед цим отримав тілесні ушкодження у вигляді рани обличчя та правої гомілки від ударів ножем.

Таким чином, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевий суд вірно визначив те, що за наявних обставин, навпаки, саме потерпілий діяв з метою захисту, намагаючись в такий спосіб відібрати в обвинуваченого ножа після того, як вже отримав різані рани відповідних ділянок тіла.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції не дана оцінка отриманим обвинуваченим ОСОБА_9 19.06.2018 тілесних ушкоджень, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з наявністю таких тілесних ушкоджень в обвинуваченого ОСОБА_9 , які перелічені в матеріалах провадження, а саме довідці № 42 (а.с. 65, т.№2), проте вважає, що наявність таких тілесних ушкоджень ніяким чином не вплинула на правильність встановлення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні та правильність прийняття рішення по суті обвинувачення, зважаючи на обопільну бійку та нанесення один одному тілесних ушкоджень.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо того, що судове засідання Чигиринського районного суду Черкаської області 16.01.2019 проводилося без застосування відеозаписувальних технічних засобів та відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій, то колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає наступне. З матеріалів провадження вбачається те, що судове засідання Чигиринського районного суду Черкаської області 16.01.2019 проводилося без застосування відеозаписувальних технічних засобів, проте даний факт не є таким істотним порушенням норм КПК України, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення. Відповідно до вимог, передбачених п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. При розгляді провадження в суді апеляційної інстанції встановлено наявність журналу судового засідання та технічного носія інформації, який можливо прослухати та відтворити події, які відбувались в судовому засіданні 16.01.2019 (а.с.125-130, а.с. 140).

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає до скасування, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки обвинуваченому ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід по вказаному вироку уже в порядку виконання вироку після призначення обвинуваченому реальної міри покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо необхідності зміни вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 16 січня 2019 року стосовно нього в частині призначення покарання, а саме застосування до нього вимог ст.69 КК України, врахувавши при цьому, відсутність обтяжуючих його вину обставин та наявність пом`якшуючих його вину обставин, що судом першої інстанції не було враховано всіх пом`якшуючих його вину обставин, то колегія суддів вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також врахував висновок досудової доповіді органу пробації.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , згідно ст. 66 КК України, місцевим судом не встановлено, оскільки зазначене в обвинувальному акті щире каяття обвинуваченого, в судовому засіданні суду першої інстанції, не знайшло свого підтвердження, так як обвинувачений ОСОБА_9 в інкримінованому йому діянні своєї вини не визнав. З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_9 було вчинено кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, крім того, місцевим судом було обґрунтовано не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , а тому, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, а судом першої інстанції було призначено мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, оскільки обвинуваченим не наведено переконливих даних, які б давали підстави для застосування йому більш м`якого покарання ніж передбачено законом.

На думку суду апеляційної інстанції, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , місцевий суд вірно визначив, що вид покарання за це кримінальне правопорушення має бути позбавлення волі, не знайшовши підстав для застосування ст. 75 КК України.

При цьому, також необхідно вказати, що колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим судом вірно призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 1 статті 121 КК України, оскільки злочин був вчинений внаслідок дещо негативної поведінки і потерпілого також.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що з огляду на фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України у Чигиринського районного суду Черкаської області не було.

При призначенні покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 16 січня 2019 року, стосовно ОСОБА_9 залишити без зміни.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :