У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 грудня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, має не повну вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_7 20.09.2019р.), не працює, раніше судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 25 грудня 2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує, що слідчі дії проводили не уповноважені слідчі відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП України в Миколаївській області та ні стороні захисту ні слідчому судді не було доведено, що вони діяли на законних підставах.

Зазначає, що підозра є необґрунтованою, а саме повідомлення про підозру вручене не уповноваженою особою та не у передбачений законом спосіб, під час вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 не був забезпечений правовим захистом.

Зауважує, що ОСОБА_6 одружений, має малолітню дитину, постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_3 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001374 від 25.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України.

01.11.2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 126 КК України, а саме, умисне завдання удару, побоїв, які завдали болю і не спричинили тілесних ушкоджені; ч.1 ст.357 КК України, вимагання офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів або в інший особистих інтересах; ч. 2 ст. 146 КК України, незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань; ч. 1 ст. 147 КК України, тримання особи, як заручника з метою спонукання родичів затриманого, до вчинення будь якої дії, як умови звільнення заручника; ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, яке завдало великої матеріальної шкоди;

02.11.2019 року слідчим групи слідчих СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 подано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду,знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя оцінив в сукупності вагомість наявних доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна або без такої, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість за особливо тяжкий майновий злочин передбачений ч.4 ст.187 КК України, за місцем реєстрації не проживає, винаймає житло, не працює, не має постійних джерел доходу. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобігання доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України, які за ступенем тяжкості відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів особливої тяжкості, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених злочинів підтверджується протоколом витягом з ЄРДР № 0001374 від 25.08.2019р.; заявою потерпілої ОСОБА_10 про незаконне заволодіння транспортними засобами; протоколами допитів у якості потерпілого ОСОБА_10 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_12 ; заявою ОСОБА_11 , щодо спричинення йому побоїв ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 під час якого останній показав та розповів на місцевості про обставини зазначені у допитах, вказав маршрут його руху, та в деталях описав про обставини вчиненого кримінального правопорушення; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 під час якого останній показав та розповів на місцевості про обставини зазначені у допитах, вказав маршрут його руху, та в деталях описав про обставини вчиненого кримінального правопорушення; протоколами допиту свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що ОСОБА_13 , через посередників пропонує йому повернути транспортні засоби за грошову суму 10 000 доларів США, крім того погрожує вбивством та розправою у разі невиконання його вимог; протоколом негласної слідчої дії аудіо - відео контроль особи, під час якого встановлена причетність ОСОБА_13 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення; іншими матеріалами кримінального провадження.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Тому доводи захисника про недопустимість доказів на підтвердження обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357 КК України є безпідставними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна або без такої, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість за особливо тяжкий майновий злочин за ч. 4 ст.187 КК України, за місцем реєстрації не проживає, винаймає житло, не працює, не має постійних джерел доходу.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання апелянта на те що, підозрюваний має постійне місце проживання, проживає разом з родиною, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, ризики, встановлені слідчим суддею у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2019 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 грудня 2019 року - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді