У Х В А Л А
Іменем України

17 жовтня 2019року

м. Київ
справа № 320/6773/17

провадження № 51-5117 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року,
встановив:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Приазовське, Приазовського району Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 1 рік. Відповідно до ст. 49 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він, 27 травня 2014 року, перебуваючи на посаді слідчого відділення Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, будучи відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України службовою особою, знаходячись у приміщенні зазначеного міськвідділу міліції, розташованого за адресою: м. Мелітопіль, вул. Леніна, 83, достовірно знаючи, що він не здійснював у кримінальному провадженні № 0002729 допит потерпілого ОСОБА_6 , умисно склав протокол допиту останнього від 27 травня 2014 року, до якого власноруч вніс завідомо неправдиві відомості щодо обставин втрати потерпілим 25 травня 2014 року двох мобільних телефонів. Після цього ОСОБА_4 від імені ОСОБА_6 виконав власноруч рукописний текст «С моих слов записано верно» та, достовірно знаючи, що у протоколі підписи від імені ОСОБА_6 виконані не потерпілим, а іншою особою, підписав його від свого імені, як слідчого, тим самим, підтвердив достовірність внесених у протокол відомостей, надавши йому статус офіційного документу. У подальшому, 14 червня 2014 року на підставі доказового значення протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 27 травня 2014 року, слідчий ОСОБА_7 виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0002729 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 порушують питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_4 судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків судів фактичним обставинам справи, що призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважають, що в матеріалах кримінального провадження не міститься беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_4 . Зазначають, що протокол допиту потерпілого без наявного підпису останнього, не може мати статус офіційного, оскільки не містить усіх обов`язкових реквізитів (підписів усіх учасників слідчої дії) передбачених ч. 5 ст. 104 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії доданих судових рішень стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення з підстав неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначають, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено не підтверждується жодним доказом. Проте незгода захисника та засудженого з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. По суті, скаржники ставлять під сумнів повноту судового розгляду і правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, визначення яких міститься у статтях 410, 411 КПК України, тоді як ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, якою оскаржений вирок стосовно ОСОБА_4 залишено без змін, дані обставини були предметом розгляду суду апеляційної інстанції. В ухвалі апеляційний суд навів мотиви свого рішення, які містять відповіді на аргументи апеляції захисника ОСОБА_5 ,та зазначив, зокрема, що суд першої інстанції, вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі й надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави з яких приймає до уваги докази сторони обвинувачення і відкидає докази захисту та дійшов до правильного висновку про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування судових рішень стосовно ОСОБА_4 , не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 та копій оскаржуваних ними судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3