Постанова
іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 761/19786/19

провадження № 51-4169км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про відмову у відкритті провадження та повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року про визнання незаконним затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі КК) у кримінальному провадженні №0004969.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року задоволено скаргу адвоката

ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 та визнано незаконним затримання останнього на підставі протоколу затримання від 14 травня 2019 року і звільнено затриманого з-під варти в залі суду.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу.
Київський апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2019 року, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурорана вказану ухвалу слідчого судді та повернув апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала. Короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати його та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановлена ухвала слідчого судді не передбачена нормами КПК, а тому підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Крім того, на думку прокурора, ухвалу апеляційного суду постановлено незаконним складом суду, оскільки після призначення справи до розгляду питання про повернення апеляційної скарги вирішується колегією суддів, а не суддею-доповідачем одноособово. Також, апеляційний суд, призначивши розгляд справи, повинен був постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження, а не про відмову у відкритті провадження та повернення апеляційної скарги. Проте таких обставин апеляційний суд не врахував, внаслідок чого незаконно відмовив у відкритті провадження.

У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_9 , посилаючись на безпідставність, на його думку, доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, просив відмовити в її задоволенні.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 висловив доводи на підтримання касаційної скарги, просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 у ході касаційного розгляду зазначав про необгрунтованість касаційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора і захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є ті, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від

28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції, та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК.
Стаття 206 КПКвстановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які

в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно

у передбачений цією статтею спосіб.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 42 та ч. 4 ст. 208 КПК передбачено, що затриманий має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Адвокат ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому

ст. 206 КПКзвернувся до слідчого судді з клопотанням про визнання затримання незаконним.
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою від 16 травня 2019 року задовольнив скаргу адвоката ОСОБА_8 та визнав незаконним затримання ОСОБА_7 і звільнив його з-під варти.
Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, прокурор оскаржив його до Київського апеляційного суду.
Суддя апеляційного суду, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження. Обґрунтував це рішення тим, що положення КПК визначають апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, постановлених під час досудового розслідування, тоді як вказана ухвала слідчого судді про задоволення скарги щодо незаконного затримання у передбаченому ст. 309 КПК переліку відсутня, а тому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

При вирішенні питання, чи може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді від 16 травня 2019 року Верховний Суд бере до уваги висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 27 травня 2019 року у провадженні № 51-7276кмо18 (справа № 766/22242/17) про те, що, оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК, відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, оскільки в цьому правовому висновку йдеться про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК, тоді як в цій справі слідчий суддя постановив ухвалу в межах процедури, передбаченої кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК не підлягає апеляційному оскарженню.
Водночас Верховному Суду належить перевірити доводи скарги щодо недотримання вимог кримінального процесуального закону про склад суду, який ухвалив оскаржене рішення апеляційного суду.
Відповідно до ст. 422 КПК, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в ухвалі від 19 лютого 2019 року в справі №569/17036/118 (провадження №51-598кмо19) зазначено, що такий порядок дій та обмежені строки щодо розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не передбачає прийняття окремого рішення щодо відкриття апеляційного провадження, однак призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги формально вказує на початок апеляційного розгляду.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в ухвалі від 19 лютого 2019 року у зазначеній справі, рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку оскарження ухвали слідчого судді при вирішенні питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги на таке рішення.
Якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Як убачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2019 року, для розгляду апеляційної скарги прокурора визначено суддю-доповідача ОСОБА_10 і членів колегії суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Крім того, матеріалами провадження підтверджено, що розгляд апеляційної скарги прокурора на ухвалу слідчого судді від 16 травня 2019 року призначено на 22 травня та, у зв`язку з відкладенням, - на 26 червня 2019 року, про що було повідомлено учасників кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 31 КПК кримінальне провадження в апеляційному порядку здійснюється колегіально судом у складі не менше трьох суддів, крім випадків, передбачених ч. 12 цієї статті, при цьому кількість суддів має бути непарною.
Слідуючи зазначеному вище висновку Верховного Суду щодо формального моменту, який вказує на початок апеляційного розгляду в порядку перевірки ухвал слідчого судді, колегія суддів вважає, що суддя-доповідач одноособово на підставі ч. 4 ст. 399 КПК вправі вирішити питання про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою на ухвалу слідчого судді, до моменту призначення судового засідання згідно з положеннями ст. 422 КПК.

Із системного аналізу положень ч. 4 ст. 31, ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 399, ст. 418, ст. 422 КПК та логічної послідовності процесуальних етапів провадження в суді апеляційної інстанції випливає, що після призначення судового засідання судові рішення з питань провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді мають бути ухвалені складом суду, який здійснює такий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки в такому випадку вже неможливе процесуальне повернення до стадії вирішення суддею-доповідачем одноособово питання про відмову у відкритті провадження.

Однак у провадженні, що розглядається, після повідомлення про час, дату і місце апеляційного розгляду суддя-доповідач ухвалою від 26 червня 2019 року одноособово прийняв рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо його ухвалено незаконним складом суду.
За таких обставин, у зв`язку із встановленням безумовної підстави скасування судового рішення його постановлення незаконним складом суду, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно урахувати викладене у цій постанові, а також висновок щодо застосування норм права, констатований в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №569/17036/118 (провадження №51-598кмо19) та ухвалити судове рішення з дотриманням вимог закону.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3