Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/661/18
Провадження № 1-кп/644/459/19

ВИРОК
іменем України
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України
в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 , яка з 04.09.2012 року офіційно працевлаштована вихователькою у дошкільному навчальному закладі № 146 Харківської міської ради і проживає на території м. Харкова з 2008 року, 06.12.2016 року, скориставшись місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради та під час оформлення довідки про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції надала спеціалісту Управління недостовірні дані щодо факту та дати переміщення з зони проведення антитерористичної операції, а саме про те, що вона 20 серпня 2016 року вимушено переїхала до м. Харкова.
В результаті чого, ОСОБА_7 отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила державі в особі Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради матеріальну шкоду на суму 7956 гривень.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала. Пояснила, що з 2008 по 2012 роки навчалась у м. Харкові. Після навчання продовжила проживати у Харкові і працевлаштувалась вихователькою до дошкільного навчального закладу № 146 Харківської міської ради. З 2013 року по 2014 рік навчалась у магістратурі. В 2014 році спробувала працевлаштуватися у м. Амвросіївка, однак вакансій не було, в місті було неспокійно, так як траплялись обстріли, і вона повернулась до м. Харкова, де у 2015 році уклала шлюб і народила дитину. Вперше до Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради звернулась літом 2015 року для отримання довідки внутрішньо переміщеної особи, яка була їй потрібна для реєстрації місця проживання дитини, але у видачі довідки їй було відмовлено з тих підстав, що вона виїхала з зони проведення АТО до її початку. Вдруге звернулась до Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради в 2016 році з метою отримання довідки внутрішньо переміщеної особи, яка їй була потрібна для подачі позову про стягнення аліментів. При заповненні відповідної заяви вказала, що з 20 серпня 2016 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Після отримання довідки їй працівники Управління повідомили, що вона вправі отримувати матеріальну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Так як вона винаймає квартиру і проживає з малолітньою дитиною, то вона скористалась такою можливістю і подала відповідну заяву. Отримані кошти витрачала на оплату оренди житла та оплату матеріально-побутових потреб. Обвинувачена зазначила, що не мала жодних намірів на неправомірне отримання грошових коштів.
Приймаючи до уваги показання ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що вина останньої в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена в повному обсязі наступними доказами, які були надані суду стороною обвинувачення:
копією заяви ОСОБА_7 про видачу довідки внутрішньо переміщеної особи, яка була нею складена 12.06.2015 року /а.с.100/;
копією листа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради № 4104/4-05 від 12.06.2015 року, яким ОСОБА_7 було відмовлено у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи /а.с. 101/;
копією заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була заповнена ОСОБА_7 06.12.2016 року і в якій остання вказала, що проживає у АДРЕСА_2 з 20 серпня 2016 року. Також в цій заяві ОСОБА_7 зазначила, що причиною, що спричинила її внутрішнє переміщення, стало проведення АТО /а.с. 92-93/;
копією заяви про призначення грошової допомоги для покриття витрат на проживання та оплату житлово-комунальних послуг, яку ОСОБА_7 склала 19.01.2017 року /а.с. 99/;
копією рішення від 13.02.2017 року про призначення допомоги переміщеним особам, відповідно до якого ОСОБА_7 була призначена грошова допомога на проживання з 19.01.2017 року по 18.07.2017 року, щомісячний розмір якої становив 1326 грн./а.с. 107/;
копією листа комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 146 Харківської міської ради» № 145-104-101 від 18.09.2017 року, в якому міститься інформація про те, що ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) наказом від 04.09.2012 року № 185 була прийнята на роботу на посаду виховательки. З 12.10.2015 року по 08.08.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку /а.с. 115/;
копією наказу 195-к про надання ОСОБА_7 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку /а.с. 119/.
Аналіз наведених вище доказів у їх сукупності дає достатні підстави зробити висновок, що ОСОБА_7 06.12.2016 року при повторному складанні заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вказала неправдиві відомості щодо дати та обставин, які змусили її переселитися з м. Амвросіївки до м. Харкова.
З наданого стороною захисту листа КЗ «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» № 01-13/244 від 26.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 з 2008 року по 2012 рік проходила навчання у м. Харкові і проживала в гуртожитку. В показаннях, які були надані обвинуваченою ОСОБА_7 в суді, остання вказувала на те, що з початку навчання у 2008 році і до останнього часу вона постійно проживає у м. Харкові. До м. Амвросіївка періодично приїздила з метою відвідування родичів, а літом 2014 року, перебуваючи у відпустці за основним місцем роботи, цікавилась можливістю працевлашування за зареєстрованим місцем проживання.
Надаючи діям ОСОБА_7 правову оцінку, суд також приймає до уваги, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_7 залишила постійне місце проживання з 2008 року у зв`язку з навчанням, після завершення якого, залишилась проживати і працювати у м. Харкові, відтак зазначення обвинуваченою в заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.12.2016 року того, що причиною її внутрішнього переселення є проведення АТО, не відповідає дійсності.
Подальше, після отримання довідки внутрішньо переміщеної особи, звернення ОСОБА_7 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської з заявою про отримання грошової допомоги, свідчить про те, що метою отримання обвинуваченою вказаної вище довідки було не тільки необхідність підтвердження місця проживання для подачі позову про стягнення аліментів, а й отримання грошових коштів, без достатніх на то підстав.
3 урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману.
При призначені виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, розлучена, має на вихованні малолітню дитину, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є вчинення злочину вперше.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, керуючись вимогами ст. 50 та ст. 65 КК України, суд вважає, що доцільним покаранням за вчинений злочин буде штраф в дохід Державного бюджету України.
Цивільний позов Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради про стягнення з ОСОБА_7 7956 грн. підлягає задоволенню у зв`язку з його обґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн).
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради 7956 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя ОСОБА_1