УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження №0000287 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 липня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, не працюючого, що має середню освіту, одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України,

-якою задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.

Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, визначено, що строк дії ухвали в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 11 вересня 2019 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, оскаржувану ухвалу незаконною та безпідставною.

Зауважує, що в ухвалі продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів тому строк дії ухвали суду повинен бути встановлений до 07.09.2019р., а не так, як вказано в ухвалі суду 11.09.2019р.

Вказує, що суд в порушення вимог ч.3 ст. 183 КПК України не встановив розмір застави, а лише вказав в описовій частині ухвали, що сам обвинувачений фізично не зможе внести за себе заставу, проте в разі встановлення застави за обвинуваченого має право її внести будь-хто (друзі, родичі та інші особи).

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, сторона захисту вважає, що такого запобіжного заходу, як домашній арешт буде більш ніж достатньо для безперешкодного розгляду справи в суді та забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

6 червня 2019 року на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 03 червня 2019 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України.

27 червня 2019 року, за наслідками підготовчого судового засідання, колегією суддів вирішено питання про призначення судового розгляду у даному кримінальному проваджені.

10 липня 2019 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, мотивуючи наявністю обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачений може ухилитися від суду, а також, перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не зникли, а тому подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки не можливо запобігти зазначеному прокурором ризику, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід, в тому числі і той, що просив обвинувачений та його захисник, у вигляді домашнього арешту.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку доводів, викладених в апеляційній скарзі, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №000287 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 14 липня 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також ризику продовження обвинуваченим вчинення нових злочинів, не зникли та продовжують існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, не має на території України місця проживання, оскільки проживає на території Російської Федерації, у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно врахував те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового слідства та суду, що унеможливить розгляд кримінального провадження судом.

Крім того, апеляційний суд погоджується із переконанням суду першої інстанції про доведеність обґрунтованого ризику, а саме можливості продовження обвинуваченим злочинної діяльності, так як останній не має на території України місця постійного проживання та роботи, а також стороною захисту суду не надано доказів, що вказують на наявність інших, не пов`язаних із роботою, законних засобів його існування.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо твердження захисника про те, що судом порушенні вимоги ч.3 ст. 183 КПК України, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні. Не визначаючи розмір застави, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення та вказав, що обвинувачений не має матеріальної можливості сплатити суми застави навіть у мінімальному розмірі.

Крім того, захисник посилається на те, що судом не вірно зазначено строк дії ухвали та вважає, що останнім днем тримання під вартою ОСОБА_6 за оскаржуваною ухвалою повинен бути 07.09.2019р., а не 11.09.2019р., як вказав суд першої інстанції.
Проте, така думка захисника є хибною, оскільки ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.05.2019р. продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 14 липня 2019 року, і саме з цієї дати суд вірно обчислював продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 , який закінчується саме 11.09.2019р. За такого, судом першої інстанції вимоги ч.1 ст. 197 КПК України щодо встановлення строку дії ухвали були дотримані.

З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 липня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 11 вересня 2019 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: