ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3050/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уди, Золочівського району Харківської області, українця, громадянина України, раніше судимого:
- 05.10.2017 року Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.1 ст.186 КК України до 3 (трьох ) років позбавленя волі;
- 05.07.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області за. 2 ст.186 , ст. 70 ч.4 КК України до 4 (чотирьох ) років позбавлення волі,
зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05.07.2018 року та за даним вироком остаточно призначено покарання у виді 4 років та 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 29.03.2017 року.
Вказаним вироком встановлено, що 08.11.2016 близько 06:10 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля будинку за адресою : АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку та мала при собі жіночу сумку ОСОБА_7 діючи умисно із корисливих мотивів, направлених на відкрите заволодіння чужим майном і переслідуючи мету особистого збагачення, шляхом ривка потягнув сумку ОСОБА_8 , проте остання чинила йому опір, після чого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, штовхнув ОСОБА_8 в спину, від чого вона втратила рівновагу та впала на землю , чим ОСОБА_7 зломив її волю до опору, спричинивши при цьому ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичного експерта №3827-с/16 від 25.11.2016 тілесні ушкодження у вигляді саден на лівій руці, які згідно 2.3.2. «б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілксних ушкоджень» Наказу №6 від 17.01.1995 МОЗ України відноситься до легких тілесних ушкоджень, та відкрито шляхом ривка заволодів жіночою сумкою вартістю згідно товарознавчої експертизи №388 від 08.11.2016 - 200 гривен , гаманцем вартістю згідно товарознавчої експертизи №388 від 08.11.2016 - 120 грн., та грошовими коштами у розмірі 274 грн. власником яких є ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_7 обернув викрадене майно на свою користь та з місця скоєння злочину зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 594,00 грн.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині застосування норм ч. 5 ст. 72 КК України обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, обвинувачений просить вирок районного суду в частині застосування норм ч. 5 ст. 72 КК України змінити та зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 березня 2017 року і до набрання оскаржуваним вироком законної сили. Своє апеляційне прохання обвинувачений обґрунтовує тим, що при ухваленні вироку, судом першої інстанції невірно зараховано йому строк попереднього ув`язнення, на час подання ним апеляційної скарги він уже фактично відбув покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну свою скаргу в повному обсязі, а також прокурора, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, а в решті вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та відомості про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст.66 КК України судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття. Судом також враховано обставину, яка згідно ст.67 КК України обтяжує покарання, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Як вбачається з відомостей кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин за вироком Московського районного суду м. Харкова 08 листопада 2016 року, тобто до 20 червня 2017 року і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 29 березня 2017 року (а.с. 30-32).
При цьому належить врахувати, згідно з ч.ч.1, 2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Таким чином, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Вказані обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування закону, який підлягав застосуванню - ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, що обумовлює необхідність зміни вироку в частині застосування норм ч. 5 ст. 72 КК України.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року, суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , починається з 29 березня 2017 року, тобто з дати обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова (а.с 30-32) , з урахування вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року, строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження до 14 листопада 2019 року, перевищує фактично призначене йому остаточне основне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки та 6 місяців, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із фактичним його відбуттям.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині застосування норм ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 29 березня 2017 року по 14 листопада 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити з під варти в залі суду негайно, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із фактичним відбуттям покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4