Справа № 297/1797/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Берегово кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011, яке поступило з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мужієво, Берегівського району,Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205-1 ч. 1 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мужієво Берегівського району Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає: АДРЕСА_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 205-1 КК України, а саме у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України.

Так, ОСОБА_4 17.10.2019 умисно, з метою отримання грошової винагороди та отримання безповоротної фінансової допомоги від БФ «Закарпатський центр економічного розвитку «Еган Еде» (код за ) вніс завідомо неправдиві відомості до документів, які відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755-IV від 15.05.2003 (із змінами) подаються державному реєстратору для проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця, а саме заяву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємцем від 13.10.2017, тим самим вніс у них завідомо неправдиві для себе відомості щодо реєстрації себе фізичною особою-підприємцем, оскільки наміру здійснювати підприємницької діяльності не мав.

Згідно пп.1 п.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року №755-IV (далі Закон №755-IV) заява про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем від 13 жовтня 2017 року за формою 10, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 18 листопада №3268/5, є документом, який подається заявником для державної реєстрації фізичної особи підприємцем.

ОСОБА_4 всупереч, п.п.8 п.1 ст.1 Закону №755-IV, не будучи заявником, тобто фізичною особою, яка має намір стати підприємцем, підписав вищевказану заяву, у графі "(підпис)" із зазначеним кодом економічної діяльності 47.11, не маючи наміру здійснювати підприємницьку діяльність, зокрема займатись роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, проте переслідуючи корисливу мету отримати від гр. ОСОБА_6 грошову винагороду в сумі 30 000 грн.

Відповідно до висновку експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 06.06.2019 за №4/191, підпис від імені гр. ОСОБА_4 у заяві про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем форми 10 від 13.10.2017 виконано ОСОБА_4 .

У подальшому, в період з 17.10.2017 та до моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 11.06.2018 року, ОСОБА_4 підприємницької діяльності не здійснював, зокрема роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами не займався, податкову звітність фізичної особи підприємця не складав та до територіальних підрозділів Державної фіскальної служби України не подавав.

Таким чином, ОСОБА_4 , умисно з корисливих мотивів отримати грошову винагороду в сумі 30000 грн., не маючи наміру стати підприємцем та займатись самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, задля досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, всупереч, п.п.8 п.1 ст.1 Закону №755-IV, підписав заяву про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем від 13 жовтня 2017 року у графі "(підпис)" із зазначеним кодом економічної діяльності 47.11, наслідком чого стало внесення 17 жовтня 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису 2 006545 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 205-1 ч. 1 КК України, як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей.

На підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 оголосив угоду про визнання винуватості від 07.08.2019 року, яка укладена між прокурором ОСОБА_7 та підозрюваним та просив її затвердити. Згідно вищевказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнає обвинувачення в обсязі підозри та сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 205-1 ч. 1 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, також просили затвердити угоду про визнання винуватості та ствердили, що з її змістом повністю погоджується, вину свою ОСОБА_4 беззастережно визнає та укладення угоди про визнання винуватості є добровільним.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого визнає себе винуватим ОСОБА_4 є злочином невеликої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. ч. 4-5 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом роз`яснені прокурору та обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості у відповідності до ст. 473 ч. 2 КПК України.

Також, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 згідно до ст. 124, 126 КПК України.

Долю речових доказів суд вважає вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 4, 468, 469, 472- 475 КПК України,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 07 серпня 2019 року в м. Ужгород у кримінальному провадженні № 0000011, між старшим прокурором прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 205-1 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертизи у розмірі 2512 (тринадцять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 16 копійок.

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1