Провадження № 1-кп/742/237/19
Єдиний унікальний № 742/1936/19
ВИРОК
Іменем України
12 листопада 2019 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000161 по обвинуваченню :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 11.10.2018, у м. Прилуки, умисно, з корисливих мотивів використав підроблений офіційний документ, передбачений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 - декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI )№ ЧГ49 від 11.10.2018, до якого внесено неправдиві відомості, а саме, що кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту сплачено в повному обсязі, відповідно до договору, укладеного 25.08.2018 з Прилуцькою міською радою та квитанції №182 від 28.09.2018.
Своїми умисними діями, що виразилися у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в інкримінованому йому злочині не визнав та показав, що виготовленням декларації про готовність об`єкту до експлуатації займалось ТОВ «НІКО ГРУП КОНСАЛТИНГ» , оскільки він не розуміється в законодавстві і тому звернувся за допомогою до даної фірми. Після виготовлення підприємство направило декларацію поштою , а він лише підписав та подав до Управління містобудування та архітектури. Представник підприємства, що виготовляло декларацію повідомив йому, що він може сплатити частину пайового внеску, а коли виконавчий комітет визначить суму пайового внеску тоді і доплатить решту. В зв`язку з чим ним було сплачено 500 грн і квитанція була

відображена в деклараціїї. Заява про визначення розміру пайового внеску була подана після подачі декларації, оскільки на момент подачі декларації була відсутня кошторисна документація, але до цього часу рішення про визначення розміру пайового внеску не прийнято. В зв`язку з чим він вирішив сплатити максимальну суму пайового внеску в розмірі 10% від кошторисної вартості. Тому він просить винести вирок, яким виправдати його т.я. ним все було оплачено і він хотів, щоб все зробилось швидше.
На підтвердження винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому злочині судом досліджені наступні докази надані, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, а саме:
допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав , що він займає посаду т.в.о. начальника архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради . 11.10.2018 року він отримав декларацію по готовність до експлуатації об`єкта, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , перевірив повноту заповнення декларації перед реєстрацією, та оскільки всі дані в декларації були заповнені він її зареєстрував. Крім того, повідомив, що достовірність відомостей зазначених в декларації перед її реєстрацією не перевіряється ;
протокол тимчасового доступу до речей та документів від 27.11.2018 року додаток до протоколу, з якого вбачається, що на підставі ухали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_8 від 21 листопада 2018 року, 27.11.2018 року, у приміщенні управління містобудування та архітектури м.Прилуки, було вилучено декларацію №ЧГ49 від 11.10.2018 року(а.п.51-54);
декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ЧГ49 від 11.10.2018 року, відповідно до якої об`єктом, що вводиться в експлуатацію є реконструкція нежитлової будівлі з добудовою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; код об`єкта 1230.1. Замовниками є ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 . Генеральним підрядником є ОСОБА_4 07.09.2018 року початок будівництва, 24.09.2018 року закінчення. Введення в експлуатацію IV квартал 2018 року .
В п.22 зазначено «кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населенного пункту відповідно до договору, укладеного 25.08.2018 року з Прилуцькою міською радою сплачено в повному обсязі, квитанція №182 від 28.09.2018 року.(а.с.56-63);
постановою про визнаня і приєднання до справи речових доказів від 28.11.2018 року винесеної в кримінальному провадженні № 0000161 від 08.11.2018 року відповідно до якої декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ЧГ49 від 11.10.2018 року визнана речовим доказом в кримінальному провадженні № 0002018( а.п.55);
витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2017, на ім`я ОСОБА_4 зареєстровано право спільної часткової власності на 1 / 4 частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.п.68) ;
зведеним кошторисним розрахунком від 27.08.2018 року вартості об`єкта будівництва, реконструкція нежитлової будівлі №11-А Привокзальна площа м.Прилуки встановлено, що загальна вартість об`єкта будівництва становить 98500 грн.(а.п.66-67)
висновок експерта Чернігівського науково-дослідного експерно-криміналістичного центру № 402 від 22.04.2019 року, з якого вбачається, що досліджувані підписи на кожному аркуші декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за классом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 11.10.2018 №ЧГ49 виконаний ОСОБА_4 ( а.п.69-80);
листом виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 17.12.2018 № 013-21/190 на адресу ОСОБА_9 з якого вбачається, що його звернення до міської ради щодо розгляду кошторисного розрахунку вартості реконструкції нежитлової будівлі з прибудовою на АДРЕСА_2 та обрахування розміру пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста розглянуто на засіданні виконавчого комітету міської ради 27.11.2018 року. При розгляді порушенного у зверненні питання щодо погодження розміру пайового внеску на розвиток інфраструктури міста, членами виконавчого комітету міської ради позитивного рішення не прийнято. Порушене у зверненні питання вирішити не є можливим(а.с.90)
листом Прилуцької міської ради №02-16/4383 від 02.11.2018 року Прилуцьку місцеву прокуратуру повідомлялося, що забудовники, які провели реконструкцію об`єктів містобудування, а саме: нежитлової будівлі з добудовою на Привокзальній площі, 11-А задекларована вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію -985000 грн. ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 ), стосовно розгляду зведених кошторисних розрахунків вартості реконструкції та обрахування розміру пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста до міської ради не звертались. Відповідно до довідки фінансового управління міської ради від 01.11.2018 №03-24/345 «Про надходження коштів до бюджету м.Прилуки по коду доходів 24170000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста» було надходження коштів 01.10.2018 року від ОСОБА_4 у сумі 500 грн. Відповідно до квитанції від 01.11.2018 року № 841696 ОСОБА_4 перераховано до бюджету міста 9350 грн. ( а.п.100 -101).
Відповідно до статті 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, подія кримінального правопорушення( час,місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення) , винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Частина друга статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести ці обставини поза розумним сумнівом. Щодо стандарту переконання поза розумним сумнівом, Верховний Суд висловлювався у своїх постановах від 12 червня 2018 року (провадження № № 51-1604км18)[1], 4 липня 2018 року (провадження № 51-597км17)[2], 20 листопада 2018 року (провадження № 51-682км18)[3], 6 грудня 2018 року (провадження № 51-4558 км 18)[4].
Відповідно до статті 94 КПК України, оцінка суду має ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у тому числі на оцінці кожного доказу, наданого сторонами кримінального провадження. Суд не може ігнорувати надані суду докази лише з тієї причини, що вони ставлять під сумнів версію, запропоновану стороною обвинувачення.
Оцінюючи докази досліджені в судовому засіданні та перевіряючи позицію сторони захисту щодо недопустимості доказів, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частина 1 статті 87 КПК визначає обов`язок суду визнати недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Це положення надає дискреційні повноваження суду у визначенні того, чи є відповідні порушення істотними.
Частина 2 цієї ж статті містить перелік порушень, які законодавець у будь-якому разі вважає істотними порушенням прав людини і основоположних свобод.
Стороною захисту в судовому засіданні заявлено клопотання про визнання недопустимими доказами : постанова слідчого про визнання та приєднання до справи речових доказів від 28.11.2018 року, оскільки дана постанова визнає декларацію про готовність об`єкту до експлуатації ЧГ 49 від 11.10.2018 року за класом CCI речовим доказом в іншому кримінальному провадженні №0002028 ; клопотання слідчого про призначення судової почеркознавчої експертизи від 05.06.2019 року датоване раніше ніж внесено відомості до ЄДРДР за ч. 1 ст. 358 КК України. Крім цього дане клопотання було подано в рамках кримінального провадження № 0000161 від 08.07.2018 року, а обвинувальний акт розглядається в рамках кримінального провадження №0000161 від 08.11.2018 року; Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року про
призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки була винесена в рамках кримінального провадження № 0000161 від 08.07.2018 року, а обвинувальний акт розглядається в рамках кримінального провадження №0000161 від 08.11.2018 року. Крім цього перед експертом було поставлено питання чи виконано підпис в видатковій декларації про готовність до експлуатації об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками за класом CCI ЧГ 49 від 11.10.2018 року, що мається на увазі інший документ ніж декларація; висновок експерта №402 від 22.04.2019 року,оскільки був виконаний на підставі Ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 9.04.2019 року та в рамках кримінального провадження №0000161 від 08.07.2019 року, а обвинувальний акт розглядається в рамках кримінального провадження №0000161 від 08.11.2018 року. Крім цього Ухвалою суду було поставлено перед експертом питання про те чий виконано підпис в видатковій декларації про готовність до експлуатації об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками за класом CCI ЧГ 49 від 11.10.2018 року ОСОБА_4 чи іншою особою, а експерт
надав висновок, що підписи на кожному аркуші декларації про готовність до експлуатації об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками за класом CCI від 11.10.2018 року ЧГ 4 виконані ОСОБА_4 , що свідчить про вихід експерта за межі питання поставленого перед ним судом.
Суд не може погодитися з позицією сторони захисту щодо недопустимості викладених вище доказів, виходячи з того, що не дивлячись на наявність у доказах неточностей та описок зазначених стороною захисту, останні не є істотними, а в судовому засіданні встановлено, що дані докази зібрані саме в кримінальному провадженні №0000161 від 08.11.2018 року в спосіб визначений КПК України , а тому суд визнає досліджені в судовому засіданні докази належними та допустимими, за виключенням листа Прилуцької міської ради №02-16/4383 від 02.11.2018 року наданий на ім`я Прилуцьку місцевої прокуратури, який суд визнає не допустимим доказом, оскільки отриманий в порушення вимог ст. 214 КПК України до внесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР( внесені відомості до ЄРДР 08.11.2018).
Стороною захисту зазначено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 звинувачується в тому, що 11.10.2018 року умисно з корисливих мотивів використав підроблений офіційний документ, натомість з дослідженої в судовому засіданні декларації про готовність об`єкту до експлуатації ЧГ 49 обвинувачений подав дану декларацію 08.10.2018 року.
Суд не погоджується з даними твердженнями сторони захисту і констатує, що дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що саме 08.10.2018 року ОСОБА_4 подав декларацію про готовність об`єкту до експлуатації до відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради, а 11.10.2018 року було здійснено реєстрацію даної декларації, і саме з 11.10.2018 року ОСОБА_4 набув права передбачені ст.39 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» щодо можливості укладати договори стосовно об`єкту декларування, а тому стороною обвинувачення вірно визначено дату скоєння інкримінованого діяння.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що Декларація про готовність об`єкта до експлуатації не є офіційним документом, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Тому, при встановленні ознак офіційного документа слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Згідно із 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.
Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду.
Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
Відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів»

інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який займає посаду т.в.о. начальника архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради підтвердив, ті обставини, що ним було перевірено повноту заповнення декларації перед реєстрацією, а перевірка достовірності даних в декларації перед її реєстрацією не здійснюється.
Таким чином, на думку суду декларація про готовність об`єкта до експлуатації є офіційним документом, оскільки суб`єкт, який подає декларацію набуває права на укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єктів необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього та перевірка достовірності відомостей зазначених в декларації до моменту її реєстрації не здійснюється.
Суд вважає, безпідставними доводи обвинуваченого проте, що він не підробляв декларацію, та як її виготовляло на його замовлення підприємство, оскільки сам факт заповнення декларації іншою особою, не виключає обов`язку особи, яка її підписала та подала перевірити її достовірність, а обставини підписання, подання декларації та обізнаності обвинуваченого про відсутність договору про пайову участь та сплату лише частини внеску обвинуваченим визнано в судовому засіданні та підтверджено належними та допустимими доказами і свідчить про усвідомлені дії останнього при подачі даної декларації з метою прискорення введення в експлуатацію об`єкта.
Оцінюючи докази надані, як стороною обвинувачення так і стороною захисту в їх сукупності суд вважає доведеним, що 11.10.2019 року ОСОБА_4 подав декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI ), яка зареєстрована за № ЧГ 49 від 11.10.2018, до якого внесено неправдиві відомості, а саме, що кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту сплачено в повному обсязі, відповідно до договору, укладеного 25.08.2018 з Прилуцькою міською радою та квитанції №182 від 28.09.2018.
Перевіряючи доводи сторони захисту, про те, що дії обвинуваченого не містять складу злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України , суд дійшов наступного висновку.
Згідно із ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.
Відповідно до ч. 9 статті 96 КУпАП експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, -
тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР було ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи № 4 і № 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи № 2 і № 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі.
Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов`язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що: «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції». Таке законодавче визнання обов`язкової юрисдикції ЄСПЛ в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, зумовлює вивчення практики ЄСПЛ та застосування національного законодавства з урахуванням позиції ЄСПЛ, оскільки саме в рішеннях ЄСПЛ розкривається зміст більшості положень Конвенції. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
З вищевикладеного слідує, що норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини застосовуються разом з національним законодавством при розгляді кримінального провадження.
Частиною 1 статті 7 Ковенції визначено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття, як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані, як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Також, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.
Вимога належної «якості» та «передбачуваності» закону з урахуванням відзначеної ЄСПЛ ролі суду в тлумаченні та застосуванні закону виключає можливість довільного обрання правової норми, яка підлягає застосуванню.
З огляду на це, визначальним аргументом при виборі норми, яка підлягає застосуванню, мають бути загальноприйняті в судовій практиці способи кваліфікації при конкуренції правових норм.
Враховуючи, що суб`єкт, який подає декларацію набуває права на укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього, а тому при кваліфікації відповідного протиправного діяння слід застосовувати загальновизнаний у правовій науці та судовій практиці спосіб кваліфікації, згідно якої за наведення суб`єктом недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, підлягає застосуванню спеціальна норма, а саме ч. 9 статті 96 КУпАП .
При цьому в контексті проголошених статтями 3, 8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

Таким чином, притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності у даному випадку, за наявності спеціальної норми, що передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 9 ст.96 КУпАП, означає не просто недотримання сформульованого ЄСПЛ принципу «передбачуваності» закону, а призведе до порушення правила, що міститься в другому реченні ч. 1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення правопорушення».

Разом із тим, враховуючи що дії ОСОБА_4 щодо поданя недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, містять склад адміністративного правопорушення, то відповідно в його діях відсутні склади кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 760/20768/15-к, провадження № 51-8290 км 18.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.
Пунктом 3 ч.1 ст.373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення .
Оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого є склад злочину, то ОСОБА_4 підлягає виправданню .
Питання про речові докази по справі, повинно бути вирішено за правилами ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати не винуватим за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Речові докази: оригінал декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI ) № ЧГ49 від 11.10.2018, який зберігається в матеріалах справи повернути Управлінню містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області.
Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом 30 (тридцяти) діб з моменту проголошення .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1