СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/3207/19
ун. № 759/9474/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2019 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Києві клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальника відділу прокуратури Київської області молодшого радника юстиції ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 26.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2019 до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджене із прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу прокуратури Київської області молодшим радником юстиції ОСОБА_4 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 , шляхом позбавлення його права на відчуження, розпорядження ним, а саме на автомобіль та квартиру.

Підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити накладення арешту на автомобіль та квартиру досудове розслідування вважає, що незастосування цього заходу зумовить труднощі та неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно (автомобіль) може бути приховане чи відчужене.

Слідчий просив не викликати власника майна, оскільки існує реальна загроза зміни чи знищення майна, на яке необхідно накласти арешт.

Слідчий у судовому засіданні просила клопотання задовольнити у повному обсязі.

Клопотання про арешт майна подане з метою виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Слідчий вважає, що не накладення арешту перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно (автомобіль) може бути приховане чи відчужене.

Згідно положень ч. 2 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту, слідчий, у клопотанні, послався на вимоги ст. 170 КПК України без обґрунтування накладення арешту на майно з урахуванням конкретного кримінального провадження.

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситись з обставинами кримінального провадження.

Проте, слідчий, взагалі не обґрунтував, яким саме чином існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Тобто, клопотання не містить даних про те, яку саме з 4-х обставин, що визначені в ч. 2 ст. 170 КПК України, має забезпечити накладений арешт.

У клопотанні зазначається, що «26.03.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що службові особи TOB «ТВФ «Г.Арт» створили небезпеку для довкілля. У період 2016-2017 років, безпідставно, продовжили видобування корисної копалини тим самим привласнюючи його…».

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, , в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим не надано жодних доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

В силу наведеної норми, арешт може бути накладений з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову на майно, що перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У даному випадку клопотання про арешт майна подане виключно з метою виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

У силу ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки слідчим не доведено необхідності та обґрунтованості арешту майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 170, ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальника відділу прокуратури Київської області молодшого радника юстиції ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 26.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 240 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Святошинського

районного сууд м. Києва ОСОБА_1