Ухвала
Іменем України

31 липня 2019 року
м. Київ

справа №615/685/15-к
провадження № 51-1158ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року щодо нього,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Дослідивши доводи клопотання та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку,що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути засудженому виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Як слідує із копій вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, засудженому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді застави.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5 - 440 кс (15) 16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Засуджений звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в липні 2019 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.
В клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, ОСОБА_4 зазначає, що звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою, але йому було помилково відмовлено у відкритті касаційного провадження, що позбавило його права на захист та справедливий суд, при цьому додає копію ухвали Верховного Суду від 11 березня 2019 року, з якої убачається, що касаційну скаргу засудженого було повернуто у зв`язку із пропуском строку на касаційне оскарження та не порушенням перед судом питання про його поновлення

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявність визначених у законі вимог щодо строків оскарження судових рішень у разі незгоди з ним не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на захист та справедливий суд.
Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки засуджений не наводить жодних доводів про причини пропуску вказаного строку.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, суд вважає, що касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 слід повернути, у зв`язку з її поданням після закінчення строку касаційного оскарження та відсутністю підстав для його поновлення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, суд

постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Валківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року щодо нього.
Касаційну скаргу повернути засудженому ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3