справа №619/4620/19
провадження №1-кп/619/481/19
ВИРОК
іменем України

29 листопада 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження №0001499 від 01.11.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянки України, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_5
обвинуваченоїОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
29 жовтня 2019 року приблизно о 10 годині, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; з метою вживання алкогольних напоїв. Підійшовши до столу, який розташований біля вищевказаного кіоску, останні спільно почали вживати спиртні напої протягом близько 30 хвилин, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , відійшли від столу на деякий-час, а ОСОБА_3 , продовжувала перебувати за столом за вищевказаною адресою та побачила, що на столі лежить мобільний телефон марки «S-TELL» модель «Р-750» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; в корпусі золотого (gold) кольору, який залишила ОСОБА_6 . В послідуючому, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, впевнившись, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 поблизу немає, скориставшись цією обстановкою, діючи за раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїй дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, впевнившись, що її подальші злочинні дії ніким помічені не будуть, шляхом вільного доступу взяла зі столу та викрала мобільний телефон марки «S-TELL» модель «Р-750» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; в корпусі золотого (gold) кольору, вартістю 1133 гривень, який належить ОСОБА_6 та поклала до правої кишені своєї куртки, тим самим ним заволоділа. Після цього ОСОБА_3 , отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на свій розсуд, пішла з викраденим вищевказаним мобільним телефоном до свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті протиправних дій ОСОБА_3 , що виразилися у таємному викрадені майна, яке належать ОСОБА_6 , останній завдано майнову шкоду в розмірі 1133 гривень.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які виразилися в крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала, у вчиненому щиросердно розкаялася, підтвердила факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченої ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття обвинуваченої ОСОБА_3 визнається судом обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Відповідно до пункту 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в максимальному розмірі санкції частини цієї статті.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 124, 126 КПК України суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речовий доказ: марки «S-TELL» модель «Р-750» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; в корпусі золотого (gold) кольору, який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , - вважати їй повернутим.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса експертизи № 23960 від 08.11.2019 у розмірі 942,00 грн.

ОСОБА_3 зобов`язана сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штраф.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1