Справа № 645/3612/15-к
Провадження № 1-кп/645/20/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 20 вересня 2019 року.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В зв`язку з перебуванням члена судової колегії в найближчий час в щорічній тарифній відпустці на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від суду, можуть мати можливість впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні; у разі скасування або зміні запобіжного заходу обвинувачені матимуть можливість продовжувати вчиняти злочини або вчинять нові злочини, в тому числі пов`язані з терористичною діяльністю, або з діяльністю в сфері незаконного обігу зброї чи боєприпасів. Також зазначав, що підозра, пред`явлена обвинуваченим є обґрунтованою, доведена доказами, дослідженими судом. Крім того просив врахувати п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України яким визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Також вказував, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити процесуальні обов`язки обвинувачених. В зв`язку з викладеним, вважав доцільним продовжити обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Представник потерпілих зазначав, що досліджені докази підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих обвинуваченим злочинів, їх родини виїхали до Російської Федерації та останні мають можливість покинути територію України та ухилитись від судового розгляду, вважав необхідним продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали думку прокурора та представника, наполягали на продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_13 проти клопотання прокурора заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, а також просив змінити йому, обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування клопотання вказував, що прокурор повністю ігнорує принцип презумпції невинуватості, суду не були надані достатні дані, які підтверджують можливість несумлінної поведінки обвинувачених, відсутність в даному кримінальному провадженні доказів, які б вказували на те, що обвинувачені планували, мали намір або готувались переховуватись від правосуддя. Обвинувачені жодним чином не причетні до інкримінованих їм злочинів, а тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України взагалі відсутній. Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то він також не доведений, оскільки тиск чиниться виключно на обвинувачених та членів їх сімей, в зв`язку з чим їх сім`ї були змушені покинути країну. Всі свідки обвинувачення, експерти та спеціалісти в судовому засіданні вже допитані, всі обвинувачені раніше не судимі, працювали та дбали про свої родини, а тому ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором жодного разу обґрунтований не був, розумність строків тримання під вартою обвинувачених вже давно порушена, а причетність обвинувачених до інкримінованих злочинів нічим не підтверджена.

Обвинувачений ОСОБА_14 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість, а також просив скасувати обраний відносно нього, обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор жодного разу не наводив ніяких доказів наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в котрий раз не надав суду обґрунтованого клопотання щодо продовження запобіжного заходу, обвинувачені незаконно перебувають під вартою оскільки відсутня ухвала суду, що набрала законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_12 проти клопотання прокурора заперечував посилаючись на те, що всі докази сфальсифіковані та є недопустимі, прокурор порушує закон та не обґрунтовує ризики, на які посилається, в зв`язку з чим просив скасувати обраний відносно нього, обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_10 підтримав клопотання та позиції обвинувачених, вважав що не має підстав для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор нічим не підтверджені і взагалі відсутні, провина обвинувачених нічим не підтверджена.

Захисник ОСОБА_9 підтримала клопотання обвинувачених, вказуючи, що ризики, вказані прокурором на даний час зменшились, провина обвинувачених нічим не підтверджена.

Захисник ОСОБА_11 клопотання обвинувачених підтримав, просив про їх задоволення.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»)

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Оцінивши в сукупності обставини, визначені ст. 178 КПК України, необхідні для врахування при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, судова колегія вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не здатний забезпечити процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим судова колегія продовжує кожному з обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб.
Серед іншого, суд враховує наступне: вагомість наявних доказів, досліджених судом, що обвинувачені обґрунтовано підозрюються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, тобто суд вбачає наявність розумної обґрунтованої підозри відносно обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів; тяжкість покарання, що загрожує кожному з обвинувачених в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння; вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, їх сімейний стан, наявність (відсутність) постійного місця роботи, відсутність у обвинувачених судимостей.

Крім того, при вирішенні вказаного питання, колегія суддів враховує рішення Конституційного суду України №7-р/2019 від 25.06.2019 про визнання неконституційним положення ч. 5 ст. 176 КПК України, якою виключалась можливість обрання інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, щодо осіб підозрюваних або обвинувачених, у тому числі за ст. 258-3 КК України, що є підставою для суду застосування ст. 182 КПК України.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також переховуватись від суду, в зв`язку з чим, судова колегія вважає доведеним продовження існування ризиків, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою.

На думку суду, вказані вище обставини не зменшують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або його скасування, про що клопотали обвинувачені на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених, тому продовжує строк обраного ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, згідно положень п. 2 ч. 4 ст. 184 КПК України.

Враховуючи складність кримінального провадження, обсяг та специфіку процесуальних дій, процесуальну поведінку сторін кримінального провадження, суд вважає, що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинувачених, а також строки даного судового провадження такими, що виходять за рамки розумних.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, судова колегія -

п о с т а н о в и л а:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 про скасування запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити обвинуваченим:
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 листопада 2019 року.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - длявідома.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3