Справа № 128/3497/18
ВИРОК
Іменем України
22 серпня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі:
судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
адвоката обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
адвокатів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000357 від 04.09.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 04 вересня 2018 року о 08 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 112», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням швидкості по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці в напрямку автобусної станції «Західний автовокзал», в районі заїзду до ТЦ «Епіцентр» с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який, ведучи в руках велосипед, розпочав переходити проїзну частину дороги по розмітці регульованого пішохідного переходу на забороняючий сигнал світлофора для пішоходів справа-наліво по напрямку руху автомобіля.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_10 від отриманих травм загинув на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 804 від 25.09.2018 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - синців, саден та ран на голові, крововиливів в м`які тканини голові, переломів кісток основи та склепіння черепа, субдуральної гематоми, субарахноїдальних крововиливів з ділянкою забиття речовини головного мозку, набряку та набухання м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку; закритої хребетно-спинно-мозкової травми - переломів хребтового стовбура в ділянці атланто-окципітального з`єднання, а також між 4-м та 5-м грудними хребцями з розривом зв`язкового апарату, судинно-нервових сплетень, мозкових оболонок та спинного мозку; закритої тупої травми грудей - саден грудної клітки, крововиливів в м`які тканини грудей, переломів ребер з ушкодженням плеври та тканини легень; закритої тупої травми живота та заочеревинного простору - саден та осаджень шкіри на животі, крововиливів в зв`язкові апарати внутрішніх органів, їх розриви; переломів кісток тазу; багаточисельних переломів кісток нижніх кінцівок. Смерть ОСОБА_10 настала від вказаної сполучної травми тіла, яка належить до тяжких тілесних ушкоджень, як така що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_10 етилового та інших спиртів не виявлено.

Згідно з експертизою технічного стану транспортного засобу № 629 від 22.10.2018 робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Mercedes-Benz 112», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходяться в працездатному стані та призвести до втрати керування не могли.

Відповідно до висновку авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи № 5447/5448/18-21 від 16.10.2018 у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху України. Місце наїзду на пішохода розташоване на дорожній розмітці «пішохідний перехід». Величина швидкості руху автомобіля, яка відповідає зафіксованій величині слідів юзу коліс, становить біля 129.3-134.9 км/год. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_11 мав би можливість попередити дане ДТП при умові виконання технічних норм вимог п. 12.4 ПДР України з моменту, коли даний водій сприйняв ситуацію як небезпечну з наступним застосуванням термінового гальмування.

В діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 12.4 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.». Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.4 ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.286 КК України визнав повністю, розкаявся у скоєному. Суду показав, що 04.09.2018р. він о 8-45 год. ранку рухався на своєму власному автомобілі «Мерседес Бенц» в напрямку м. Вінниця. На перехресті в районі «Епіцентру» він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався на червоне світло для пішоходів по пішохідному переходу ведучи велосипед. Потерпілого побачив за 30 метрів та почав гальмувати, але уникнути наїзду не зміг. Потерпілий в наслідок ДТП загинув. Обвинувачений шкодує, що сталася ця подія. Визнав, що рухався з перевищенням швидкості, вважає, що десь зі швидкістю 80 км/г. Потерпілим відшкодував добровільно матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн. Вважає, що розрахувався повністю, в дебатах вказав, що згоден з відшкодуванням шкоди, яку буде намагатися сплатити.

Потерпіла ОСОБА_6 допитана у судовому засіданні суду показала, що ОСОБА_10 є її батьком. 04.09.2018р. до неї з телефону батька подзвонив слідчий та сказав, що батько потрапив у ДТП, попросив приїхати. Коли вона прибула до відділку поліції, слідчій розповів їй, що сталося і сказав, що батько перебігав трасу на червоне світло світлофору. Обвинувачений хотів з ними поговорити. Матеріальний збиток ОСОБА_4 відшкодував добровільно в розмірі 50 000 грн. Гроші пішли на поховання 27 000 грн., 11 000 грн. пішли на поминки, решту залишили на пам`ятник, який ще не поставили. Свій позов щодо стягнення моральної шкоди на суму 250 000 грн., та стягнення коштів на правову допомогу, підтримала. Щодо міри покарання, зазначила, що просить визначити покарання в межах санкції статті, з реальним позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_7 допитана у судовому засіданні суду показала, що ОСОБА_10 є її батьком. 04.09.2018р. сталося ДТП, внаслідок якого її батько загинув. Слідчий сказав їм, що батька збили на трасі, коли він перебігав дорогу. Обвинувачений приніс їм 20 000 грн., а потім ще 30 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Вона з сестрою дійсно сказала ОСОБА_4 , що гроші їм не потрібні, і нехай обвинувачений перерахує кошти на лікування онкохворої дитини. Свій позов про стягнення моральної шкоди на суму 250 000 грн. підтримала, зазначила, що має намір використати вказані кошти на лікування онкохворіх. Щодо міри покарання, зазначила, що просить визначити покарання в межах санкції статті, з реальним позбавленням волі.

За згодою учасників судового розгляду та обвинуваченого, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Згідно ст.377 КПК України, суд діє в межах висунутого обвинувачення.

В силу п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України, стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, суд, відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, є раніше не судимим, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілим. Також суд враховує наявність поведінки потерпілого, що сприяла виникненню ДТП, а саме, перехід пішохідного переходу на забороняюче світло світлофору, що не впливає на кваліфікацію злочину, однак враховується судом при визначенні обставин скоєння кримінального правопорушення.

Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, суспільно небезпечні зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які настали внаслідок вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, якій є раніш не судимим, позитивно характеризується, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілим, однак моральну шкоду не відшкодував, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді реального позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, але не на максимальний термін передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, суд враховує, що не є втраченою можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого у більш короткий термін його ізоляції від суспільства. Вказана обставина підтверджується засудженням останнім своєї протиправної поведінки, яка може свідчити про дійсне прагнення стати на шлях виправлення та перевиховання.

Суд не вбачає наявності підстав для застосування нормативних положень ст.ст.75,76 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого від відбуття покарання із випробуванням, або застосування до нього більш м`якого покарання.

При цьому суд також враховує принципову позицію потерпілих ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання, відсутність активної позиції обвинуваченого по відшкодуванню моральної шкоди, а також грубе порушення вимог ПДР, які потягнули за собою смерть потерпілого ОСОБА_10 ..

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує допущене грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на максимальний строк, передбачений санкцією ст.286 ч.2 КК України.
Щодо цивільних позовів заявлених потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, суд приймає до уваги положення ст.ст.128-129 КПК України та ст.1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до вимог закону.
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім?єю.
Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд враховує позицію, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», згідно якої розмір моральної шкоди ґрунтуються на душевних стражданнях та фізичному болі, які потерпіла сторона зазнала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, та втрати душевної рівноваги внаслідок вимушених змін звичайного життєвого укладу, стресу.
При визначені моральної шкоди нанесеної потерпілим суд виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внаслідок злочину, втратили рідню людину батька, перенесли моральні страждання у зв`язку з втратою близького члена родини, стрес, було порушено їх життєві зв`язки, та настали негативні наслідки, які є невідновлювальними.
Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, які узгоджуються з роз`ясненнями, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди №4 від 31.03.1995р. (зі змінами), враховуючи майновий стан обвинуваченого, суд вважає за необхідне стягнути на користь потерпілих моральну шкоду в частковому обсязі на суму 150 000 грн. кожному.

Також з ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивачів витрати на послуги адвокатів в сумі 10 000 грн.

З обвинуваченого ОСОБА_4 також згідно ч.2 ст.124 КПК України на користь держави, підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню за проведення судових експертизи, які становлять 3 289,00 грн., згідно наданих довідок.

До вступу вироку в законну силу обрати запобіжний захід ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання.

До вступу вироку в законну силу обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання,

Накласти на ОСОБА_4 відповідні зобов`язання:

1) прибувати за викликом до суду у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження.
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії запобіжного заходу встановити до 20.10.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 3 954,80 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 10 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 10 000 грн.

Речовий доказ, а саме, велосипед «Дорожник», який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-Інформ-Ресурс» (м.Вінниця, вул. Генера Арабея,17), повернути потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знявши арешт накладений на даний речовий доказ ухвалою Вінницького міського суду від 06.09.2018 року.

Речовий доказ автомобіль «Mercedes-Benz 112», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-Інформ-Ресурс» (м.Вінниця, вул. Генерала Арабея,17) повернути власнику ОСОБА_4 , знявши арешт накладений на даний речовий доказ ухвалою Вінницького міського суду від 06.09.2018 року, та наклавши заборону на відчудження автомобіля «Mercedes-Benz 112», державний номерний знак НОМЕР_1 , належного на праві власності ОСОБА_4 третім особам.

Речовий доказ CD-R з відеозаписом ДТП від 04.09.2018 року - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1