ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2536/19 Справа № 185/3334/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000403 від 07.02.2018 року, № 0000541 від 22.02.2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освіту, непрацюючого, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-16.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки;
-25.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано 3 місяці позбавлення волі за вироком суду від 16.07.2014 року. До відбуття визначено 3 роки З місяці позбавлення волі;
-01.03.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки - виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, тобто з 28.03.2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 600 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «АТБ-маркет» завдані злочином матеріальні збитки в розмірі 670 гривень. В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання речових доказів.
Цим вироком, дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 30.01.2018 року, приблизно о 16.40 год., проходив біля будинку №121 по вул. Соборній м. Павлограда, та побачив, що назустріч йому йшов ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав у правій руці мобільний телефон, приклавши його до правого вуха. Одразу після того, у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна - мобільного телефону у ОСОБА_10 . Після того ОСОБА_7 , прагнучи отримати для себе матеріальну вигоду за рахунок майна, яке йому не належить, усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій, але не бажаючи відмовлятися від них, розуміючи, що ОСОБА_10 усвідомлює незаконність та протиправність його дій, керуючись корисливими мотивами, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите, протиправне вилучення чужого майна та обернення його на свою користь, без застосування насильства, шляхом ривка, вихопив з правої руки ОСОБА_10 мобільний телефон марки «G-SMART Classic Life» чорного кольору, imell: НОМЕР_1 , imel2: НОМЕР_2 . Після того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне розпорядження чужим майном, розуміючи протиправний характер здійснюваної ним дії, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, з метою утримання викраденого майна, діючи відкрито, з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_7 своїми злочинними діями заподіяв ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1226,40 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 18.02.2018 року о 02.53 год. знаходився у приміщенні торгової зали магазину «Продукт-106» ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: м. Павлоград, вул. Центральна, 61/1, де побачив пляшку коньяку марки «Hennessy» VS 40 % об`ємом 0,5 літри, яка стояла на верхній полиці вітрини. Саме тоді у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення вказаної пляшки коньяку марки «Hennessy» з магазину для власного вживання. Одразу після того, ОСОБА_7 , прагнучи отримати для себе вигоду за рахунок майна, яке йому не належить, усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій, але не бажаючи відмовлятися від них, керуючись корисливим мотивом, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне, протиправне вилучення чужого майна та обернення його на свою користь, скориставшись тим що за його діями ніхто не спостерігає, таємно взяв з полиці пляшку коньяку марки «Hennessy» VS 40 % об`ємом 0,5 літри, поклав її за пазуху своєї куртки, пройшов з нею через касу та вийшов з магазину. Після того ОСОБА_7 разом з викраденим майном зник з місця злочину та розпорядився ним на власний розсуд. Вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_7 своїми злочинними діями заподіяв ТОВ «АТБ-маркет» майнову шкоду на суму 670 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати, як такий, що постановлений незаконно та з численними порушеннями вимог процесуального закону. Зазначив, що обґрунтування апеляційної скарги надасть у доповненнях після повного ознайомлення з матеріалами справи.
В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочинів та не оскаржуючи фактичних обставин злочинів, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: - за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на один рік; - за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком чотири роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком чотири роки вісім місяців.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.190, ч. 1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки виконувати самостійно.
Змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, в мотивувальній частині вироку зазначивши в допиті потерпілого дату вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення відносно малолітнього ОСОБА_10 «в кінці січня 2018 року».
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що що при призначенні засудженому покарання судом не дотримано принципів справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, судом першої інстанції, при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ближче до мінімальної межі санкцій ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України не були виконані вимоги ст. 65 КК України, яка передбачає, що суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого, призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, ай виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Досягнення виправлення засуджених допускає усунення суспільної небезпечності особи, тобто такий вплив покарання, внаслідок якого у винного з`являється схильність до законослухняної поведінки. Також необхідно враховувати і те, що сам факт призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільства.
Так, відповідно до положень п. 3 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, зобов`язаний враховувати кваліфікацію злочинів, ступінь тяжкості вчиненого злочину (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо), дані про особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Однак, всупереч зазначеним вимогам закону, суд не в достатній мірі врахував дані про особу винного, який, будучи особою раніше судимою, достеменно знаючи, що відносно нього внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вчинені кримінальні правопорушення, знову, короткий проміжок часу, скоїв нові умисні, суспільно-небезпечні, корисливі злочини, передбачені ч.2 ст.186 та ч.2 ст.185 КК України, які, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжким злочином та злочином середньої тяжкості відповідно, вину за ч.2 ст.186 КК України не визнав, не покаявся, не відшкодував завдану потерпілим матеріальну та моральну шкоду, вчинив злочин щодо малолітнього. Також судом при визначенні розміру покарання не враховано, що ОСОБА_7 не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається. Викладене свідчить про антисоціальний спосіб життя ОСОБА_7 і небажання його стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим призначена міра покарання є необґрунтовано м`якою і такою, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та підлягає скасуванню з ухваленням іншого вироку відповідно до тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Крім того, в мотивувальній частині вироку в показах малолітнього потерпілого ОСОБА_10 зазначено час вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 «у середині лютого 2018 року». Проте, малолітній потерпілий під час надання показів дуже хвилювався, запинався, на запитання суду щодо часу скоєння відносно нього кримінального правопорушення довго згадував час скоєння злочину, в тому числі вказував на лютий, але потім вказав на кінець січня 2018 року.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, в обґрунтування якої зазначали, що ОСОБА_7 злочину щодо ОСОБА_10 не вчиняв, докази його вини в матеріалах справи відсутні. ОСОБА_7 вказував, що не забирав телефон у потерпілого, зазначав, що потерпілого він не знає.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 п. 3, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України, щодо крадіжки коньяку ОСОБА_7 визнав повністю та в апеляційній скарзі вирок суду в цій частині не оскаржував.
Між тим, незважаючи не невизнання своєї вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції вірно вважав винуватість обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України доведеною поза розумним сумнівом.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Так, згідно пояснень потерпілого ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні у середині лютого 2018 року о 17.00 год. він йшов з вулиці Полтавська м. Павлограда в напрямку поліклініки №1 поряд з гаражами, та по дорозі розмовляв по телефону, тримаючи його у правій руці. Він бачив, що за ним хтось йшов, потім цей чоловік вихватив з руки телефон та побіг. Він став кричати у слід, щоб повернули телефон. На повороті він побачив чохол з телефону та сім-картку. У судовому засіданні потерпілий впізнав обвинуваченого, як того чоловіка, який вихватив у нього з руки телефон, зазначив в чому той був одягнутий, впізнав обвинуваченого за очима, які косять. Запам`ятав обличчя обвинуваченого, та форму голови, розташування очей, носа. Зазначив, що взагалі було 2 чоловіка, але злочин скоїв саме обвинувачений, інший просто стояв. На досудовому слідстві при проведенні впізнання по фотокарткам він впізнав саме обвинуваченого. Також бачив саме обвинуваченого за камерами спостереження. Потім вітчим викупив його телефон з ломбарду.
Також в судовому засіданні потерпілий уточнив, що злочин щодо нього було вчинено саме у січні 2018 року.
Винуватість обвинуваченого також підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.02.2018 року за заявою ОСОБА_11 про події 30.01.2018 року о 17.00 год. у відношенні малолітнього ОСОБА_10 (том №1 а. с. 89); -протоколом огляду від 12.02.2018 року, та фото таблиці до нього, де за участю ОСОБА_12 було оглянуто коробку з-під мобільного телефону. (том №1 а. с. 92-97); -протоколом огляду від 13.02.2018 року, та фото таблиці до нього, а саме було оглянуто мобільний телефон марки «G-SMART Classic Life» чорного кольору, imell: НОМЕР_1 , imel2: НОМЕР_2 , та нічого не вилучалось (том №1 а. с. 100-102); -висновком експерта № 542/18 від 18.02.2018 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «G-SMART Classic Life» чорного кольору, з урахуванням його зносу, станом на 30.01.2018 року становить 1226,40 грн., за умови, що станом на вказану дату об`єкт мав якісні споживчі характеристики (том №1 а. с. 106-109); -протоколом огляду предмета від 05.03.2018 року, та фото таблиці до нього, де було оглянуто CD-R, який згідно запиту надав директор «Ломбард» Онікс» Анохіна, Яценко» ОСОБА_13 , згідно якого 17.46.54 год. відчиняються двері та входить жінка, в руках якої паспорт, за жінкою заходить чоловік, який у руках тримає телефон чорного кольору з сенсорним екраном. За цим чоловіком далі входить інший чоловік. Далі жінка та чоловік з телефоном показують телефон та паспорт. В 17.55.20 год. жінка та обидва чоловіки виходять з ломбарду. В 17.55.22 год. жінка повертається до ломбарду, та в 17.58.03 год. жінка бере гроші та підписує договір. В 17.58.12 год. обидва чоловіки зайшли до ломбарду, один з них бере гроші. 17.58.32 год. жінка та чоловіки покинули приміщення ломбарду (том №1 а. с. 112-119); -протоколом проведення слідчого експерименту від 20.03.2018 року, за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_12 , присутності понятих, педагога, та фотознімків до нього, малолітній потерпілий ОСОБА_10 розповів та продемонстрував, як саме 30.01.2018 року о 16.30 год. біля будівлі КЗ «ПМЛ-1 ДОР» по вул. Соборна м. Павлограда у нього викрали його мобільний телефон (а. с. 122-126); -протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2018 року, в присутності понятих, законного представника ОСОБА_12 , педагога, малолітній потерпілий ОСОБА_10 впізнав хлопця під № 3, який 30.01.2018 року біля будинку АДРЕСА_2 викрав його мобільний телефон (том №1 а. с. 128-129); - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.03.2018 року, в присутності понятих, свідок ОСОБА_14 впізнав хлопця під № 3, який 30.01.2018 року о 17.30 год. звернувся до нього та його співмешканки з проханням закласти мобільний телефон до ломбарду. (том №1 а. с. 130-131); -протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.03.2018 року, в присутності понятих, свідок ОСОБА_15 впізнала хлопця під № 3, який 30.01.2018 року о 17.30 год. звернувся до неї та її співмешканця з проханням закласти його мобільний телефон до ломбарду. (том №1 а. с. 132-133); -протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_16 , в ході проведення якого ОСОБА_7 показав та розповів як вчинив злочин у відношенні ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 (№1 а. с. 165-167).
Оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у вироку суду, апеляційний суд приходить до висновку що вони узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він злочину щодо ОСОБА_10 не вчиняв, докази його вини в матеріалах справи відсутні, він не забирав телефон у потерпілого та про те, що потерпілого він не знає, не можуть бути прийняті до уваги оскільки висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою. Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції та знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого за своїм розміром, як явно несправедливе через м`якість, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, вину визнав частково.
Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, має непогашені в установленому порядку судимості за вказані злочини, не працює та не має офіційних джерел прибутку, що підвищує ризики вчинення обвинуваченим інших аналогічних злочинів, а тому призначення йому покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість. Однак, призначене ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції за своїм видом чи розміром не можна визнати явно несправедливим через м`якість.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в мотивувальній частині вироку в показах малолітнього потерпілого ОСОБА_10 зазначено час вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 «у середині лютого 2018 року», проте, малолітній потерпілий під час надання показів дуже хвилювався, запинався, на запитання суду щодо часу скоєння відносно нього кримінального правопорушення довго згадував час скоєння злочину, в тому числі вказував на лютий, але потім вказав на кінець січня 2018 року, а тому необхідно змінити рішення суду в цій частині, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до технічного запису судового засідання вбачається, що дійсно малолітній потерпілий під час надання показів дуже хвилювався, запинався, на запитання суду щодо часу скоєння відносно нього кримінального правопорушення, довго згадував час скоєння злочину, зазначав місяцем вчинення злочину як січень так і лютий, однак «у середині лютого 2018 року» було зазначено безпосередньо ОСОБА_10 в судовому засіданні, а тому суд апеляційної інстанції не вправі змінювати показання потерпілого.
Отже доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4