ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3138/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа № 611/1256/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 9 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання від вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 листопада 2019 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що в провадженні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 і до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 395 КК України.

Суд першої інстанції вказав на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Оцінивши в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, його вік, стан здоров`я, відсутність сталих соціальних зв`язків та постійного доходу, раніше судимий за аналогічні злочини, а також з огляду на те, що не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 07 листопада 2019 року.

Крім того, суд зазначив, що більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження щодо нього строку запобіжного заходу; звільнити його з-під варти та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Мотивуючи скаргу вказав, що рішення суду є незаконним, немотивованим та необґрунтованим, судовий розгляд проведено не об`єктивно, з обвинувальним ухилом. Посилається на те, що копія клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ані обвинуваченому, ані захиснику не вручалась, як того вимагає діючий КПК України. Зазначив, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу, суд не розглядав питання щодо обґрунтованості підозри у скоєнні злочинів, вагомість та наявність доказів його вини у вчиненні злочинів. Звертає увагу, що за станом здоров`я він не може продовжувати перебувати під варто.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги вказавши, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких (ч.3 ст. 185 КК України) й передбачає покарання до 6 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий, безробітний, офіційних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків не має.

Доводи апеляційної скарги щодо погіршення стану здоров`я підозрюваного у зв`язку з тривалим знаходженням останнього під вартою у Харківському слідчому ізоляторі, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки суду не надано медичних висновків щодо його неможливості знаходження в умовах слідчого ізолятора, в якому є медична частина.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Аналізуючи посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих злочинів, як на підставу для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів зазначає, що згідно із ст. 374 КПК України питання щодо винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення вирішується судом в нарадчій кімнаті при постановленні вироку у кримінальному провадженні.

Твердження обвинуваченого про те, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не було вручено йому та захиснику, як того вимагає КПК України, позбавлені правових підстав, оскільки відповідно приписів ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, зміни чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Вимога про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 та не вбачається підстав для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 , а ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: