Справа № 492/1417/16-к
Провадження 1-кп/492/9/19
ВИРОК

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000690 від 14 жовтня 2014 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Медвенка Медвенського району Курської області Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.11.1988 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 23.11.1989 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 215-3 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 31.10.1990 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 215-3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 29.03.1993 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 2 років виправних робіт;

- 27.02.1998 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 6 місяців позбавлення волі;

- 14.11.2000 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 140, ст. 114 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 15.02.2007 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 25.11.2010 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 2 ст. 309 ч.1 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 07.06.2011 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 17.11.2011 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

- 30.03.2017 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ст. 395 КК України,

встановив:
13 жовтня 2014 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на протиправне вилучення транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі, повторно, шляхом вільного доступу, пройшов до будинку АДРЕСА_2 , де знаходячись біля вказаного будинку підійшов до мопеду марки «Yamaha Jog», чорного кольору, к/в, шасі № НОМЕР_1 , вартістю 2000 грн., зареєстрованого на ім`я ОСОБА_6 , та який належить на праві приватної власності останньому, та надалі, з метою використання зазначеного транспортного засобу для задоволення особистих потреб, знаходячись біля вищевказаного будинку, підійшовши до мопеду та з використанням фізичного впливу, взявшись обома руками за кермо мопеду, шляхом штовхання здійснив рух мопеду у напрямок будинку свого мешкання, і надалі, з метою збуту вищевказаного мопеду, завантажив його на інший транспортний засіб автомобіль марки «Iveco», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та поїхав з останнім до м. Одеса, де збув вказаний мопед невстановленим особам.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Крім того, 13 жовтня 2014 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на протиправне вилучення транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі, повторно, шляхом вільного доступу, пройшов до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 , де знаходячись біля під`їзду вказаного будинку підійшов до мопеду марки «Honda Dio», чорного кольору, к/в, шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , вартістю 3000 грн., зареєстрованого на ім`я ОСОБА_7 , та який належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_8 , та надалі, з метою використання зазначеного транспортного засобу для задоволення особистих потреб, знаходячись біля під`їзду вищевказаного будинку, підійшовши до мопеду та з використанням фізичного впливу, взявшись обома руками за кермо мопеду, шляхом штовхання здійснив рух мопеду у напрямок будинку свого мешкання, і надалі, з метою збуту вищевказаного мопеду, завантажив його на інший транспортний засіб автомобіль марки «Iveco», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та поїхав з останнім до м. Одеса, де збув вказаний мопед невстановленим особам.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Також, 03 березня 2014 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області (провадження № 1-в/485/59/14) щодо ОСОБА_4 був встановлений адміністративний нагляд строком на 12 місяців та йому були встановлені наступні обмеження:

заборонити вихід з будинку чи іншого житла з 22-00 до 06-00;

заборонити виїзд за межі місця проживання (міста, селища) без дозволу органів міліції;

реєстрація у відділку міліції двічі на місяць 1 та 15 числа місяця.

Так 17.03.2014 року ОСОБА_4 був звільнений з місця відбування покарання та 20.03.2014 року приїхав до м. Арциз, де прийшов до Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області, де був зареєстрований і останньому було роз`яснено правила адміністративного нагляду, та останній обрав постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_4 .

Однак, приблизно всередині січня 2015 року, ОСОБА_4 знаходячись у АДРЕСА_4 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних причин і без дозволу співробітників міліції, які здійснюють за ним нагляд, виїхав в особистих справах за межі м. Арциз та Арцизького району до м. Одеса та жодного разу з зазначеного періоду не з`явився для реєстрації в Арцизький РВ ГУМВС України в Одеській області чим порушив вимоги п. 1 і п. 2 ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03.03.2014 року.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочинів та щиро розкаявся в їх вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Потерпілі надали до суду заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності. Крім того, потерпілий ОСОБА_8 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні міри покарання поклався на розсуд суду, про що заявив в своїй заяві, зверненій до суду.
З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілих, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без їх участі.
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинувачуваного. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази,суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), та кваліфікує його дії:

- за кожним з епізодів окремо заволодіння транспортними засобами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно;

- за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочини, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, тяжких злочинів.

ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення в період непогашеної судимості, працює за наймом, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак з 1996 року знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога.
Суд бере до уваги досудову доповідь Арцизького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, з якої вбачається, що є висока ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення та середнім рівнем ризику небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом встановлено не було.

Крім того, судом враховано, що потерпілий ОСОБА_8 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, про що заявив в своїй заяві, зверненій до суду.
Призначаючи покарання судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо тільки лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання пов`язане з позбавленням волі.

До такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачений офіційно не працює, будучи неодноразово засудженим за вчинення злочинів, будучи безпосередньо обізнаним про настання кримінального покарання за вчинені злочини відбувавши покарання у місцях позбавлення волі, відповідних висновків для себе не зробив, в період, коли судимість не була погашена та не знята у встановленому законом порядку, знов, вчинив умисні злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та його стійкої позиції на вчинення правопорушень.

Тому, з урахуванням зазначених обставин,а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.

ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі, визначивши остаточний його строк у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу повного поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожен злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Також, суд враховує, що обвинувачений скоїв кримінальні правопорушення (злочини) до постановлення вироку від 30 березня 2017 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України відносно нього, і тому покарання за ці злочини, йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався. Клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло. Разом з цим, з набранням вироком законної сили та зі зверненням його до виконання ОСОБА_4 з метою виконання вироку підлягає затриманню та взяттю під варту.
Судом не вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду, а в даному випадку сторонами кримінального провадження речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ст. 395 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років і один місяць без конфіскації майна;
- за ст. 395 КК України у виді арешту на строк два місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років і один місяць без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 30 березня 2017 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років і один місяць.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирати.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_4 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеський апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_1

Одеської області