ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/819/598/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: скарга на ухвалу слідчого судді
про обрання запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2019 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження

№ 0002743 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21.10.2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 187 КК України, -

встановила:
Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21.10.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, а тому ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, вказують на те, що обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу не є достатнім для забезпечення підозрюваним ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, прокурора, захисника та підозрюваного, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 18.10.2019 року близько 05:00, знаходячись у публічно доступному місці в приміщенні закладу із випуску та проведення лотерей «СПОРТ ЛОТО» підприємства з 100% іноземними інвестиціями «Українська Національна Лотерея», розташованого у
м. Херсоні по вул. Миру, 7, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне, відкрите заволодіння чужим майном, шляхом розбійного нападу, із корисливих мотивів, погрожуючи заподіяти фізичне насильство, яке було небезпечним для життя та здоров`я особи в момент заподіяння, а саме під загрозою застосування предмета, ззовні схожого на пістолет-револьвер, який потерпіла ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_10 , сприйняли як справжній, у разі невиконання вимог щодо передачі йому грошових коштів з каси закладу, здійснив напад на ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , однак з незалежних від його волі причин, заволодіти вказаним майном йому не вдалося, оскільки його дії були припинені потерпілими. Після чого, ОСОБА_8 зник з місця вчинення злочину, але невдовзі був затриманий працівниками поліції.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України: напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку, а саме:

-протоколом огляду місця події від 18.10.2019 року у м. Херсоні, по вул. Миру, 7 (а.п. 10-12);

-протоколами допиту потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.п. 13-16);

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 (а.п. 17-19);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.10.2019 (а.п. 24-28);

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 (а.п. 29-31);

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, підозру обґрунтовано вагомими доказами, що дає достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні іншим чином, а також те, що підозрюваний неодружений, має двох дітей, не працює, в силу

ст. 89 КК України раніше не судимий, не заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, вчиненого з погрозою застосування насильства, також слідчий суддя врахував і те, що згідно повідомлення про підозру та матеріалів клопотання, підозрюваним вчинені лише формальні ознаки кримінального правопорушення, без настання наслідків для здоров`я осіб, також за наслідком вчиненого кримінального правопорушення, підозрюваний не заволодів майном потерпілих.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Як вбачається з клопотання слідчого, та апеляційної скарги прокурора, основними підставами обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 є тяжкість злочину, репутація підозрюваного, відсутність стійких соціальних зв`язків.

Водночас жодних нових ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим не наведено, тоді як наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, єдиним і можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Разом із цим, ні слідчим у клопотанні, ні прокурором в апеляційній скарзі не наведено відомостей щодо того, що підозрюваний перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, перешкоджатиме досудовому розслідуванню.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання, а також відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також сприяння органу досудового розслідування розкриттю злочину, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ч. 3 ст. 407, ст.419 ст. 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21.10.2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під ватрою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4