Справа №369/6927/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2641/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2019 року, щодо обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»,-

В С Т А Н О В И Л А:

Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0005718 щодо ОСОБА_7 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2019 рокуОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 до 22.09.2019 включно.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
Вказує, що ризики, на які вказує прокурор в своєму клопотання не зазначає жодних підтверджуючих даних про їх наявність чи продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що ОСОБА_7 має тяжкий стан здоров`я, держава не зможе забезпечити йому отримання належної медичної допомоги в умовах позбавлення волі, а тому існують законні підстави задля зміни йому такої міри запобіжного заходу, щоб забезпечити належне лікування останньому. Також має проблеми із здоров`ям його матір. ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітнього сина, останній є інвалідом за станом здоров`я, а ОСОБА_7 допомагає йому матеріально. Зауважує, що останній може проживати на території Київської області в певній близькості від суду та правоохоронних органів, у своєї рідної сестри ОСОБА_10 .
Звертає увагу, що відсутні будь-які особи, які безпосередньо бачили скоєння ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а усі показання є з чужих слів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час апеляційного розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно вплинути на свідків та потерпілого. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК Українивідноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також його твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на ту обставину, що останній має тяжкий стан здоров`я, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, окільки підтверджуючих документів про те, що за станом здоров`я останній не може перебувати під вартою немає.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, колегія суддів вважає, що не може бути застосований запобіжний захід до ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту.
За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, який раніше переховувався від органів досудового розслідування, перебував у розшуку, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: