Справа № 176/1630/18
У Х В А Л А

26 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 , за участю прокурора: ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000137 від 14.02.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання, і вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, посилаючись на ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме можливості обвинуваченого незаконно випливати на свідків, та інших учасників провадження, перешкоджати розгляду кримінального провадження та можливість ухилення від суду. Існування ризику впливати на свідка обґрунтовується тим, що свідок ОСОБА_8 , який був очевидцем вбивства ОСОБА_9 є приятелем ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ОСОБА_7 може шляхом переконання, тиску чи залякування примусити ОСОБА_8 змінити свої покази до набрання вироком законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, та звернувся з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, просив обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Адвокат звертає увагу суду про відсутність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення та просить суд відмовити у задоволенні клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, колегія судів встановила наступне.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтоводського міського суду від 16.02.2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та в подальшому строк тримання під вартою було неодноразово продовжено, останній раз ухвалою суду від 29.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
Стаття 177 КПК передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Зважаючи на викладене, колегія суддів все ж приходить до висновку, що обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, а суд при продовженні дії запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованим йому злочином та обґрунтованість підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які колегія суддів вважає доведеними, виходячи з обставин вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому. Із зазначених підстав колегія суддів приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є недостатнім, оскільки він, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і заявлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не зменшились.

На час розгляду в суді клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів дійшла висновків, що вказані ризики не зменшились та не змінились, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, відсутності даних про неможливість подальшого перебування під вартою обвинуваченого, відсутність належних гарантій та підтверджених міцних сімейних, соціальних зв`язків обвинуваченого.

Таким чином, наведені обставини дають підстави для висновків про наявність високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від суду з огляду на серйозність обставин обвинувачення, з урахуванням обсягу обвинувачення, та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винним.

Крім того, колегія суддів вважає, що перебування ОСОБА_7 на даній стадії судового розгляду під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, надасть обвинуваченому можливість незаконно впливати на осіб, свідків, очевидців у даному кримінальному провадженні.

Такі обставини свідчать, на переконання суду, про існування в подальшому високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, ризику незаконного впливу на свідків.

Крім того, стороною захисту не надано до суду об`єктивних та достовірних відомостей що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та виконання процесуальних рішень.

Таким чином, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 315, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України на 60 діб, тобто до 24 листопада 2019 року.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету - залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3