Справа №585/3137/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/385/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 585/3137/17 за апеляційними скаргами цивільного відповідача ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Гришине, Роменського району, Сумської області, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги цивільного відповідача ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , згідно яких:

- цивільний відповідач ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині стягнення з неї та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_11 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та ухвалити у даній частині новий вирок, яким відмовити у задоволенні заявлених до неї позовних вимог про відшкодування моральної шкоди;

- захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. Звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 933 грн. 09 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_11 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, цивільний відповідач ОСОБА_6 зазначає, що у даному кримінальному провадженні має статус свідка, обвинувачення у частині надання допомоги ОСОБА_7 наносити тілесні ушкодження ОСОБА_11 їй не пред`являлося, тобто співучасником у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 дій, вона не визнавалася. Після ухвалення судового рішення про залучення її до участі у справі у якості співвідповідача, суд допитав її у якості свідка, попередивши про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. Проігнорувавши положення ч. 3 ст. 62 КПК України, згідно яких цивільний відповідач має права та обв`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, у частині, що стосуються цивільного позову, визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Суд не надав належної оцінки всім дослідженим доказам, не навів переконливих доводів на спростування показів обвинуваченої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , згідно яких версія події мала зовсім інший характер. Визнаючи її співучасником дій та покладаючи солідарний обов`язок у відшкодуванні завданої потерпілій моральної шкоди, суд вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, у порушення вимог кримінального процесуального закону здійснив судовий розгляд не лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, а й щодо свідка.

Захисником обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу, згідно якої судом не надано належного та неупередженого аналізу показів потерпілої, які є непослідовними та суперечливими у частині нанесення обвинуваченою ОСОБА_7 ударів, їх кількості, послідовності, частини тіла по яким вони наносилися. Також це стосується і показів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які не узгоджуються між собою. Суд першої інстанції, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку не навів неврахування показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не здійснив безстороннього й неупередженого їх аналізу. Само по собі опис тілесних ушкоджень потерпілої у наданої на експертизу історії хвороби не є безсумнівним та достовірним доказом їх наявності, оскільки у визначеному нормами КПК України порядку такі тілесні ушкодження не були зафіксовані. Судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової відео-портретної експертизи відеозаписів з камер відео спостереження. Крім того не дотримано передбаченої законом процесуальної форми проведення судових дебатів, порушено встановлений процесуальний порядок промов учасників судових дебатів, у наслідок чого після виступу сторони захисту, було надано право виступу стороні обвинувачення потерпілій та її представнику. Не наведено жодного обґрунтування щодо підтвердження факту порушення потерпілою звичайного способу життя, дискредитації її в очах знайомих.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вважає вирок суду незаконним, оскільки суд безпідставно стягнув моральну шкоду з ОСОБА_6 , вина якої судом не доведена.

У поданих запереченнях на апеляційній скарги, потерпіла ОСОБА_11 та її представник просять вирок суду залишити без змін. Суд повно та об`єктивно з`ясував обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідив та оцінив надані досудовим розслідування докази, ухвалив законний, обґрунтований та вмотивований вирок. Крім того після судових дебатів, учасники судового розгляду не заявляли клопотання про надання права на репліку, до того ж це не являється істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. У даній ситуації, яка склалася, ОСОБА_11 повноцінно захищалася та адекватно оцінювала те, що відбувається, проте якась непослідовність в її показах цілком можлива, що не являється вирішальним при ухваленні вироку. Факт побиття ОСОБА_20 підтверджується низкою доказів. Лікування завдало потерпілій довготривалого фізичного болю, моральних страждань, порушило її звичайний спосіб життя, що являється незаперечним фактом.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що 27 квітня 2015 року близько 18 год. 00 хв. перебуваючи неподалік магазину «Джем», за адресою: Сумська область, м. Ромни вул. Гетьмана Мазепи, побачивши ОСОБА_11 , нічого не пояснюючи, через давно існуючі неприязні відносини, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла потерпілій один удар кулаком правої руки по правій височній області голови, після чого умисно нанесла один удар кулаком правої руки в область лівого плеча. Внаслідок вказаних протиправних дій, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у виді синця в правій височній області і лівого плеча, які відносять до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена, її захисник та цивільний відповідач про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури проінформовані, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, просять в заявах розглянути провадження без їх участі, а їх участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, прокурора на підтримку поданих апеляційних скарг, потерпілу з представником, які прохали вирок суду залишити без зміни, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурору, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не дотримався.

Суд ухвалюючи вирок суду та визнаючи ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не надав оцінку долученим доказам, обмежившись лише їх переліком та дублюванням змісту.

Досліджені у судовому засіданні докази у своєї сукупності мають суперечності стосовно нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , які належним чином судом не перевірені та їм не надано належної оцінки.

Під час слідчого експерименту від 15.10.2015 року остання зазначила, що їй наносилися удари обвинуваченою зверху по голові. А вже під час слідчого експерименту від 21.03.2017 року, показала, що спочатку їй було нанесено п`ять ударів в область голови зверху, а потім кулаком правої руки наносився удар у вискову область правої сторони обличчя, в область правого ока та декілька ударів кулаком правої руки в область лівого плеча.

Дані суперечності судом не спростовані, у мотивувальну частину вироку покладено докази, які не узгоджуються між собою.

Крім того відповідно висновку експерта № 12 від 02.02.2016 року, пошкодження в області шиї виникають, як правило, в результаті різких рухів шиї, що можливе при нанесенні ударів по обличчю і по голові, а також при ривках руками за волосся. Виникнення описаних пошкоджень в області шиї при стисненні пальцями рук малоймовірно.

Тобто покази потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 в частині захвату ОСОБА_6 шиї потерпілої, не підтверджуються вищевказаним доказом.

Під час допиту у судовому засіданні, свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що ОСОБА_6 схватила за шию потерпілу лише тоді, коли остання піднялася з колін від удару, проте допитана свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що мати обвинуваченої підбігла відразу до ОСОБА_11 та схватила її за шию, тим самим допомагала ОСОБА_21 наносити удари потерпілій.

Значені у вироку суду показання вказаних вище свідків містять істотні суперечності щодо обставин злочину.

Крім того під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 , остання вказала, що ОСОБА_7 нанесла удар у грудну клітину саме кулаком правої руки, а не ногами, про що стверджувала свідок у судовому засіданні.

Однак, суд першої інстанції на зазначені істотні суперечності в показаннях вказаних вище осіб уваги не звернув та заходів, спрямованих на усунення вказаних суперечностей не прийняв, при цьому поклав дані показання як докази на підтвердження своїх висновків щодо винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Також судом не надано оцінку пояснень обвинуваченої та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які мають зовсім інші за змістом пояснення, у тому числі в частині нанесення тілесних ушкоджень.

Таким чином, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, всупереч вимогам ст.94 КПК України, не ґрунтуються на всебічному й повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а тому ухвалений вирок, не може вважатися таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України з точки зору його законності, обґрунтованості і вмотивованості, та підлягає скасуванню. Між тим апеляційний суд позбавлений можливості, відповідно до своїх повноважень, передбачених ст. 407 КПК України, ухвалити своє рішення, так як апеляційні скарги не містять такої вимоги, а також не зазначено правовий інструментарій для усунення допущених судом першої інстанції порушень кримінального процесуального закону, а саме шляхом передослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст.404 КПК України.

Відповідно до ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 25.10.2017 року ОСОБА_6 залучена до участі у кримінальному провадження, у якості співвідповідача по цивільному позову. Проте ухвалюючи судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_6 у солідарному порядку на користь ОСОБА_11 моральної шкоди, суд вийшов за межі судового розгляду, оскільки відповідно до обвинувального акту, обвинувачення висунуте лише стосовно ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 заявлена як свідок.

Цивільний відповідач це самостійний учасник кримінального провадження, якого залучають до участі в ньому тільки в разі наявності законних підстав. Головною ознакою, що характеризує цивільного відповідача, є те, що він є суб`єктом цивільно-правової відповідальності в межах кримінального провадження. Ця ознака передбачає: відшкодування збитків потерпілому (потерпілим); передачу індивідуально визначеної речі; компенсування моральної шкоди потерпілому (потерпілим); відновлення становища, що існувало до порушення права потерпілого (потерпілих); припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Мотивувальна частина судового рішення не містить обґрунтування стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, так як вина даної особи судом не доведена.

Крім того ОСОБА_6 була допитана судом у якості свідка, чим порушено права та обов`язки особи, яка визнана судом цивільним відповідачем.

Відповідно до норм кримінального процесуального закону, роз`яснення прав та обов`язків цивільного відповідача має відбуватися під час оголошення (повідомленні) фізичній або юридичній особі, яка в межах закону несе матеріальну та/або моральну відповідальність за шкоду (за наявності доказів цієї обставини), завдану злочинними діями підозрюваного, обвинуваченого, що саме вона набула статусу цивільного відповідача в кримінальному провадженні.

Судом не було з`ясовано думку ОСОБА_6 відносно пред`явленого до неї цивільного позову, чим порушено права останньої, оскільки реальними та ефективними правами цивільного відповідача стосовно участі в процесі доказування цивільного позову в кримінальному провадженні є: право заперечувати проти пред`явленого цивільного позову; право давати пояснення та свідчення по суті пред`явленого позову; право заявляти клопотання, у тому числі з питань збирання, перевірки й оцінювання доказів посадовими особами, які ведуть процес.

Недотримання судом зазначених вище обставин перешкодило постановленню законного й обґрунтованого судового рішення, а тому відповідно до критеріїв, визначених ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 407 ч. 1 п. 6, 415 КПК України вирок суду відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, з дотриманням вимог КПК України, повно та всебічно дослідити обставини, які належать до предмету доказування, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 416,418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційній скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити, а апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4