Провадження № 1-кп/638/1441/19
У Х В А Л А
іменем України
12 вересня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0001927 від 20.05.2019 за ч.2 ст. 194 ,ч. 1 ст. 263 КК України відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , неповнолітніх дітей не має, хронічні захворювання та інвалідності спростовує, невійськовозобов`язаного, утриманців не має, раніше судимого: 23.02.2004 вироком Червонозаводського райсуду м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 187, 70 КК України до 8 років позбавлення волі із конфіскацію майна, звільнений умовно-достроково 18.03.2010 року на 10 місяців 14 днів; 14.12.2011 вироком Феодосійського міськсуду АР Крим за ч.2 ст.187, ч.1 ст. 309, ст. 69, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.12.2010 з Олексіївської ВК №25, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194 ч. 1 ст.263 КК України, -
встановив:
До Дзержинського районного суду міста Харкова з прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001927 від 20.05.2019, відносно вказаної особи.

До обвинуваченого за цим провадженням обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

10 вересня 2019 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене у підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтоване тим, що дії ОСОБА_4 за вказаним кримінальним провадженням, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194 ч.1 ст. 263 КК України, тобто умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, загально небезпечним способом; незаконне придбання та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. В ході обрання запобіжного заходу на досудовому слідстві, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, наявність протиправної поведінки в минулому. Також прокурор зазначила про наявність двох обвинувальних актів, які знаходяться в провадженні Ленінського районного суду міста Харкова стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 та ч.2 ст. 185 КК України, та які не розглянуті судом.
Потерпіла ОСОБА_5 не змогла однозначно висловити свою позицію з приводу обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , спочатку зазначивши думку, щоб суд на свій розсуд вирішив вказане клопотання, у подальшому підтримала позицію прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в подальшому знову повернулась до позицію ухвалення рішення судом на свій розсуд, після видалення судді до нарадчої кімнати висловилась щодо можливості обрання запобіжного заходу в у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що не винен, має докази своєї невинуватості, просив обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник просив суд не обирати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказав на існування доказів, які свідчать про повне алібі його підзахисного, вказав, що обвинувачений готовий виконувати рішення суду та не буде ухилятися від явки до суду, надав до суду роздруковані документи, проте вони неналежним чином не посвідчені, та джерело їх походження суду не відоме.
При вирішенні клопотань про продовження та зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багатоепізодійна злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Встановлено, що Ленінським районним судом міста Харкова при розгляді кримінальних проваджень, в зв`язку з неявкою ОСОБА_4 оголошено в розшук, в зв`язку з неявкою до судових засідань, що також свідчить про неналежне виконання обов`язку явки до суду.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.
А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст. 368 КПК України.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
При цьому суд звертає увагу на те, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченим під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані слідчим суддями Дзержинського районного суду м. Харкова як при обранні запобіжного заходу, так і при продовженні строків тримання під вартою обвинуваченому під час проведення досудового розслідування, не змінились, тому на теперішній час достатніх підстав для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів суду, чинити перепони встановленню істини під час судового слідства, а також, знаходячись на свободі може продовжувати свою злочинну діяльність, вплинути на свідків та потерпілих. Також зазначене свідчить і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини та утриманців, наявність у обвинуваченого постійного міста роботи, репутацію обвинуваченого, майновий стану обвинуваченого, наявність чи відсутність судимостей у обвинуваченого, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Під час розгляду клопотання судом вивчена можливість щодо не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1. п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, а показання в судовому засіданні про наявність сталого доходу не підтверджено жодними офіційними документами, може переховуватися від суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому суд продовжує для ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою. Вказані ризики- є реальними та триваючими, вони виключають можливість заміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченого

Відповідно до п. 1ч. 4 ст. 183 КПК України застава не визначається у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування. Враховуючи вищевикладене суд вважає за недоцільне визначення застави у вищевказаному кримінальному провадженні. Суду не надано доказів зміни обставин вчинення насильницького кримінального правопорушенні, які б могли стати підставою для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-315 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 строком не більше 60 (шістдесяти) днів до 15 години 25 хвилин 10 листопада 2019 року без визначення застави.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосувати обраний запобіжний захід та рахувати строк з 15 години 25 хвилин 14 червня 2019 року без визначення застави.
Клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду в порядку передбаченому главою 18 КПК України.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1