Провадження №1-кс/201/5690/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання ОСОБА_3 про відвід слідчому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000905,-

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2019 року в провадження слідчому судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про відвід слідчому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000905.

Розгляд клопотання було призначено на 24 вересня, 03 жовтня та 10 жовтня 2019 року. У призначені судові засідання ОСОБА_3 не з`явився, жодних доказів поважності своєї неявки суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду клопотання ОСОБА_3 з огляду на таке.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 тричі не з`явився у судові засідання у призначені час та дату, суд розцінює його позицію як втрату інтересу до предмета оскарження і вважає за необхідне скаргу залишити без розгляду.

Така позиція була висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року, в якому суд зазначив, що у контексті вирішення питання про дії суду в разі відсутності скаржника, який належним чином повідомлений і не з`явився на такий розгляд, слід зважати на те, що слідчим суддям доцільно у таких випадках залишати скаргу без розгляду. У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою скаргою до суду.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п. п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п. п. 40, 41, 42 та ін.).

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про відвід слідчому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000905 залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що дана ухвала не позбавляє його права повторно звернутися до суду з таким клопотанням.

Слідчий суддя ОСОБА_1