ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 654/1857/17 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/930/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілих ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000310 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.08.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Високопілля, Високопільського району, Херсонської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого заступником сільського голови Гладківської сільської ради, є депутатом Голопристанської міської ради, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, і призначено покарання: за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки; за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки.

Обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - особисте зобов`язання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту затримання.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 182400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 166400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_13 2500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_10 2500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Суд встановив, що ОСОБА_7 19.06.2016 близько 17.50 год. в с. Нова Збур`ївка, Голопристанського районну, Херсонської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Хюндай» д.н. НОМЕР_1 порушив вимоги п.п.(а) п.2.9, п.п.(б) п.2.3, п.12.3, п.12.4, п.13.1, п.13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: рухаючись з перевищенням максимально допустимої у населених пунктах швидкістю по вул. Центральній (Леніна) зі сторони вул. Щорса у напрямку м. Гола Пристань, в районі будинку №7, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, при виявлені перешкоди для руху, а саме пішохода ОСОБА_14 , яка знаходилась на правому краї проїзної частини за ходом руху вищезазначеного автомобіля, не вжив можливих заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не обрав безпечну дистанцію та боковий інтервал до пішохода, продовжив рух по правому краю проїзної частини дороги та скоїв наїзд на останню. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_14 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, спричинені тяжкі тілесні ушкодження, по критерію небезпеки для життя, від яких остання загинула на місці пригоди.

Після цього, ОСОБА_7 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди при вищеописаних обставинах, яка мала місце 19.06.2016 близько 17.50 год. в с. Нова Збур`ївка, Голопристанського районну, Херсонської області, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 , маючи реальну можливість впевнитись у тому, що потерпіла перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, умисно, свідомо не виконуючи вимоги п.п.(а), (г) п.2.10 Правил дорожнього руху України, не залишився на місці події, а з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, на вищевказаному автомобілі залишив, уїхавши, місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, не надавши допомогу потерпілій ОСОБА_14 , яку своїми діями поставив у небезпечне для життя та здоров`я становище, в силу чого потерпіла була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які її подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 (том 3 а.п. 222-224) просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вирок не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого. Вказує на те, що суд формально перелічив у вироку докази, однак будь-якої оцінки цим доказам не надав, що є порушенням загальних засад судочинства. Під час судового розгляду суд дослідив чотири висновки судових автотехнічних експертиз, які є суперечливими, однак цих суперечностей не усунув та не навів мотивів з яких надав перевагу лише одному з них, хоча при таких умовах, суд повинен був за власною ініціативою призначити комісійну автотехнічну експертизу. Суд безпідставно поклав в основу вироку показання потерпілих, які не були очевидцями ДТП, та безпідставно критично оцінив показання свідка ОСОБА_15 . Крім того, суд безпідставно прийняв до уваги довідку обласного наркологічного диспансеру про виявлення в крові обвинуваченого алкоголю, оскільки фактично дослідження не проводилось, будь-які документи слідчого в справі відсутні та вказана обставина на є в причинному зв`язку з настанням ДТП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 (том 3 а.п. 226-235) просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч.2, 135 ч. 1 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вирок ухвалений з порушенням вимог ст. 370 КПК, є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим та піддягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , на показання яких як докази винуватості ОСОБА_7 послався суд у вироку, не були очевидцями ДТП, отже не можуть дати оцінку обставинам ДТП та діям водія ОСОБА_7 . Вважає, що суд порушив права ОСОБА_16 , яка залучена слідчим в якості свідка у цьому провадженні, однак має бути визнана потерпілою від злочину, оскільки є дочкою загиблої. Суд не усунув суперечності у висновках судових автотехнічних експертиз шляхом призначення повторної експертизи як того вимагають положення ст. 332 ч. 2 КПК, безпідставно не прийняв до уваги висновок судової автотехінчної експертизи № 194/08.17 від 19.07.2017 року бюро судових експертиз «Альфа» експерта ОСОБА_18 , долучений стороною захисту, оскільки, всупереч твердженням суду, цей доказ відкривався стороні обвинувачення. Суд безпідставно послався у вироку на пояснення експерта ОСОБА_19 , які суперечили матеріалам провадження та фактичним обставинам справи. Висновки цього експерта, наявні у провадженні є суперечливими, однак суд будь-якої оцінки цим висновкам не дав, суперечності не усунув та не навів у вироку мотивів з яких відкинув частину вказаних висновків та з яких виходив при наданні переваги одному з них. Протокол огляду місця події та схема ДТП суперечать вимогам ст. 105 ч. 3 КПК, оскільки додатки до протоколу у виді фото таблиць не засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста та інших осіб понятих. Суд безпідставно поклав в основу вироку протокол слідчого експерименту від 12.08.2016 року за участі свідка ОСОБА_15 , оскільки під час його долиту в суді свідок не підтвердив обставини, встановлені в ході вказаної слідчої дії, крім того вказана слідча дія була проведена з грубим порушенням вимог закону, що виразилось у невідповідності відтвореної дорожньої обстановки тій, яка мала місце безпосередньо перед ДТП, в ході слідчого експерименту не було взято до уваги наявність тварини (корови) яка обмежувала оглядовість з місця водія та позбавляла останнього своєчасно виявити небезпеку у вигляді пішохода. Вважає протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 недопустимим доказом, оскільки в ньому неправильно зазначена дата його складання, крім того під час вказаної слідчої дії було порушено право на захист останнього, ОСОБА_7 безпідставно було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК, оскільки він мав на час проведення слідчого експерименту статус підозрюваного, а відповідні права підозрвюаного не роз`яснені. Суд не усунув суперечності у висновку експертизи взуття потерпілої, вилученого під час огляду місця ДТП, яким встановлено, що на момент наїзду потерпіла йшла та висновках судових автотехнічних експертиз, якими встановлено, що потерпіла у момент наїзду знаходилась у нерухомому стані. Довідка про проведення освідування ОСОБА_7 на стан сп`яніння, є неналежним доказом, оскільки є копією, належним чином не засвідченою, в графі «лікар-лаборант» стоїть підпис невідомої особи без зазначення будь-якого прізвища.. Вважає, що суд безпідставно засудив ОСОБА_7 за ст. 135 ч. 1 КК України, та безпідставно не прийняв до уваги його показання про те, що він не розумів, що збив людину, тому наявність умислу на залишення в небезпеці виключається. Крім того смерть потерпілої була неминуча і ОСОБА_7 , навіть при зупинці не мав змоги надати їй допомогу, що, на думку захисника, виключає його винуватість у вчиненні злочину, передабченого ч.1 ст. 135 КК України.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача - ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» (том 3 а.п. 244-245), з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права просить вирок в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно присудив до стягнення зі страхової компанії на користь потерпілих відшкодування моральної шкоди, оскільки в результаті ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу безпосередньо ОСОБА_10 та ОСОБА_13 не було завдано шкоди їх життю та здоров`ю, отже в сенсі ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вони не є потерпілими. Для отримання страхового відшкодування вони мали звернутись до страховика із заявою про страхове відшкодування на надати свідоцтво про смерть потерпілого, однак такого звернення не поступало, таким чином правові підстави для стягнення із страхової компанії шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого відсутні.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисники підтримали апеляційні скарги, просили скасувати вирок та закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК з підстав відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочинів.

Прокурор ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілих ОСОБА_20 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_13 , представник цивільного відповідача - ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлялися належним чином, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення до апеляційного розгляду не подавали.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ст.2 КПК України завдання кримінального провадження полягає у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення у межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією.

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами.

Проте вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 вказаним вище вимогам закону не відповідає.

З тексту вироку вбачається, що суд формально перерахував докази, якими він підтверджує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.286, ч. 1 ст. 135 КК України, проте усупереч ст. 94 КПК України не дав цим доказам жодної оцінки з точки зору їх належності та допустимості та не виклав у вироку мотивів з яких відкинув доводи сторони захисту про отримання доказів у незаконний спосіб, чим допустив істотне порушення вимог ст. 94 КПК, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Викладаючи формулювання обвинувачення, визнаного доведеним та стверджуючи в ньому про перевищення ОСОБА_7 допустимої швидкості руху, суд не навів у вироку жодного доказу, який би підтверджував цей факт.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що рухався зі швидкістю близько 60 км/год.

Свідок ОСОБА_15 єдиний допитаний судом очевидець ДТП показав в суді, що не пам`ятає обставин ДТП. При проведенні зі вказаним свідком слідчого експерименту (том 2 а.п. 32), останній не вказував на швидкість, з якою рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_7 .

На вирішення проведених у провадженні судових експертиз питання щодо швидкості руху транспортного засобу не ставилось.

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого вказував на відсутність у провадженні доказів щодо швидкості руху автомобіля ОСОБА_7 120 км/год (том 3 а.п. 192), однак суд не дав жодної оцінки цим твердженням, не навів у вироку доказів на підтвердження вказаної обставини, чим допустив істотне порушення вимог ст. 374 КПК.

Викладаючи формулювання обвинувачення, визнаного доведеним та стверджуючи про перебування ОСОБА_7 на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння суд у мотивувальній частині вироку послався на копію довідки Комунальної установи Обласний наркологічний диспансер" Херсонської обласної ради про токсикохімічне дослідження за №2273 від 01.07.2016, відповідно до якої, при хімічному дослідженні крові ОСОБА_7 , котре проводилось 10.07.2019 року згідно направленню лікаря від 19.06.2016, в крові етиловий алкоголь знайдений у кількості 1,49 промилє ( том 2 а.п. 86)

Разом з цим, суд на дав у вироку оцінки доводам сторони захисту щодо допустимості цього доказу за таких обставин, коли в матеріалах справи відсутній оригінал цього документу, не встановлено коли саме, ким саме та на яких підставах було здійснено освідування ОСОБА_7 .

Крім того, в суді першої інстанції сторона захисту наполягала на недопустимості низки доказів, зібраних у провадженні як таких, що отримані у незаконний спосіб (том 3 а.п. 192-195), однак залишаючи без задоволення усі доводи сторони захисту суд першої інстанції у вироку не навів жодних аргументів на їх спростування. Суд обмежився лише загальними висновками про доведеність обвинувачення обвинуваченого, які виклав одному абзаці вироку, замість ґрунтовного аналізу доказів в межах доводів сторін.

Так, захисники ОСОБА_7 посилались в суді на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_7 21.06.2017 року (том 2 а.п. 37), стверджуючи про порушення його права на захист через попередження про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Суд у вироку не дав оцінки цим доводам та не виклав мотивів з яких визнав їх безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що 13.06.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч.2, 135 ч. 1 КК України. Отже з цього часу він набув статусу підозрюваного з правами, передбаченими ст. 42 КПК України.

21.06.2017 року (том 2 а.п. 37) з підозрюваним ОСОБА_7 проведено слідчий експеримент, за результатами якого складено протокол. В протоколі зазначено, що підозрюваному роз`яснені права, передбачені ст. 66 КПК України, та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України.

Диспозиція зазначеної норми КК України стосується інших учасників судового розгляду, в той час як права особи в статусі підозрюваного визначені в ст. 42 КПК України, взагалі роз`яснені не були.

Процесуальним законом визначений обов`язок суду визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права, що у наслідку має визнання таких доказів недопустимими.

Але право відмовитися давати показання підсилене обов`язками бути про нього повідомленим, оскільки право мовчати і не свідчити проти самого себе вимагає не тільки того, щоб особу не примушували це робити, а й того, щоб її негайно і достатнім чином повідомили про це право; до того ж, існування цього обов`язку належить окремо виділити у контексті права не свідчити проти самого себе і права мовчати.

В порушення вимог ст. ст. 87, 94 КПК України суд першої інстанції не надав оцінки доводам сторони захисту щодо допустимості цього доказу, хоча така оцінка має суттєве значення для оцінки інших доказів, оскільки за результатами слідчого експерименту, були отримані вихідні дані щодо обставин ДТП, які в подальшому використовувались при проведенні судових автотехнічних експертиз.

Крім того, сторона захисту посилалась на істотні суперечності у висновках судових автотехнічних експертиз, однак суд не здійснив ґрунтовний аналіз та оцінку кожного з цих доказів, не усунув суперечності в цих доказах, не навів мотивів з яких визнав недопустимими доказами висновки автотехінчних експертиз від 20.07.2016 року № 4066, № 119 АТ від 12.06.2016 року, № 5064 від 08.12.2016 року, №194/06.17 від 19.07.2017 (том 3 а.п. 41, 57, 78 ), обмежившись фразою про критичну оцінку висновку судової авто технічної експертизи за №194/06.17 від 19.07.2017 як такого, що не був належним чином відкритий стороні обвинувачення та висновку експерта за №119АТ від 12.09.2016, як такого, що суперечить висновку додаткової судової автотехнічної експертизи за №17-1702 від 19.05.2017.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Докази не повинні суперечити один одному, такі суперечності мають бути усунені судом до моменту постановления судового рішення. Лише за таких умов та при їхній належній перевірці можна говорити про постановления законного та обґрунтованого рішення.

Судом при оцінці вказаних доказів, цих вимог не дотримано.

Так, при вивченні матеріалів провадження встановлено, що у справі проведено ряд судових автотехнічних експертиз, висновки яких суперечать один одному.

Так, відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 12.09.2016 року № 119АТ Херсонського НДЕКЦ (том 2 а.п. 57-60) у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля HYNDAI ACCENT р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки для руху не мав техінчної можливості уникнути наїзду на пішохода. Цим висновком також встановлено, що перевищення водієм ОСОБА_7 встановлених обмежень швидкості руху в населеному пункту на явилось причиною, що з неминучостю обумовила скоєння даної ДТП, оскільки він не мав техінчної можливості попередити наїзд навіть при русі з дозволеною ПДР швидкістю.

Згідно із висновком судової автотехнічної експертизи № 5064 від 08.12.2016 року (том 2 а.п. 78) Одеського НДЕКЦ вирішити питання про технічну можливість запобігання наїзду водієм автомобіля HYNDAI ACCENT р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 за вихідними даними експертним шляхом не виявляється можливим. За умов незмінності темпу руху пішохода, руху автомобіля HYNDAI ACCENT з допустимою швидкістю 60 км/год та своєчасного реагування водієм на вихід пішохода на проїзну частину, пішоход не встигав вийти за межі зони руху автомобіля.

Згідно із висновком додаткової судової автотехнічної експертизи № 17-1702 від 19.05.2017 року (том 2 а.п. 81) цього ж експерта Одеського НДЕКЦ водій автомобіля HYNDAI ACCENT р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.

Згідно із висновком судової автотехнічної експертизи № 194/06.17 від 19.07.2017 року (том 1 а.п. 70) Бюро судових експертиз «Альфа» наїзд на пішохода був неминучим як при фактичній швидкості руху автомобіля 120 км/год, так і при умові його руху перед ДТП з допустимою швидкістю 60 км/год.

Таким чином, висновок автотехнічної експертизи від 12.09.2016 року № 119АТ Херсонського НДЕКЦ (том 2 а.п. 57-60) повністю узгоджується з висновком судової автотехнічної експертизи № 194/06.17 від 19.07.2017 року (том 1 а.п. 70) Бюро судових експертиз «Альфа» та не суперечить висновку судової автотехнічної експертизи № 5064 від 08.12.2016 року (том 2 а.п. 78).

В той час як висновок додаткової судової автотехнічної експертизи № 17-1702 від 19.05.2017 року (том 2 а.п. 81) суперечить всім трьом висновкам.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, зокрема якщо:
?суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;
?існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Разом з цим, суд не виконав вказаних вимог закону, при наявності кілька висновків експертів, які суперечать один одному, не усунув виявлені суперечності у встановлений ч. 2 ст. 332 КПК спосіб, та обґрунтував вирок не перевіреними доказами.
Таким чином, суд допустив істотне порушення вимог КПК щодо законності, вмотивованості та обґрунтованості судового рішення, оцінки доказів, як того вимагають вимоги ст. 94 КПК, що є безумовною підставою для скасування вироку як незаконного відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 3 ч.1 ст. 409 КПК.

Оскільки у вироку суду не зазначено підстав, за яких доводи сторони захисту визнано необґрунтованими, не здійснено аналіз та оцінку доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність застосування судом першої інстанції у цьому провадженні норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки встановлених цим судом обставин.

Виходячи з наведеного, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно належним чином встановив фактичні обставини справи, в тому числі й щодо швидкості руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , з`ясувати підстави та порядок проведення освідування його на стан сп`яніння, ретельно перевірити доводи сторони захисту щодо дотримання права на захист ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту, усунути суперечності у висновках проведених автотехнічних експертиз, дати належну оцінку кожному із зібраних доказів з точки зору законності, допустимості, належності та достатності для визнання винуватості, з додержанням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ухвалити законне, обґрунтоване і належним чином вмотивоване рішення.

При цьому, доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача в частині неправильного застосування судом першої інстанції цивільного законодавства при вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином не можуть бути оцінені під час апеляційного розгляду в силу ч. 2 ст. 415 КПК України, такі доводи підлягають перевірці судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, ст.ст. 415, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.08.2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000310 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, - в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2