Справа № 710/1422/19
Провадження № 1-кп/710/100/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення -
прокурора прокурора Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

з боку захисту -
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2019 за №0000444, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта не повна середня, працюючого різноробочим ТОВ «Євроавтодор», не одруженого, має на утриманні малолітню доньку 2010 року народження, раніше судимого:

23.03.2010 Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

28.03.2013 Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

22.05.2014 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання та остаточно визначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 08.10.2013 по 21.05.2014. Судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 22.05.2014 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання та остаточно визначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно скоїв злочин.

Так він, повторно, з корисливих мотивів, 09.10.2019, близько 18 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника, маючи вільний доступ до приміщення гаражу, що належить його бабі ОСОБА_6 , та розташований в АДРЕСА_2 , відчинив браму гаражу, звідки умисно, таємно викрав причіп легковий «ММЗ 81024» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 3800 грн., що належить ОСОБА_4 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Суд кваліфікує діяння обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому діянні свою вину визнав повністю та повідомив, що разом із потерпілим дружили та поставили причіп потерпілого в гаражі бабусі обвинуваченого. 09.10.2019 обвинувачений, знаючи про те що причіп належить потерпілому та згоди на продаж причепу потерпілий не давав, взяв причіп з гаражу та продав його за 1500,00 грн. Кошти витратив на власні потреби.

В суді встановлено, що обвинувачений повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а потерпілий та прокурор не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд вправі визнати недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, суд з`ясувавши думку учасників судового провадження, та відсутність заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши їм положення ч,3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні злочину доведена повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується на момент вчинення як кримінальне правопорушення середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивну характеристику обвинуваченого по місцю проживання, те, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра не перебуває, думку потерпілого про призначення мінімального покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням всіх вказаних обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, шляхом призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, як необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень та звільнення від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про стягнення із обвинуваченого моральної шкоди в сумі 1800,00 грн. Обвинувачений цивільний позов визнав повністю.

Суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1800,00 грн.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Суд вважає, що відповідач (обвинувачений) в порушення вимог закону посягнув на приватну власність позивача (потерпілого). Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 1800,00 грн.

Речові докази: причіп легковий «ММЗ 81024» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання власнику належить залишити ОСОБА_4 .

Процесуальних витрат по справі не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування даного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, який рахувати з часу проголошення вироку.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого різноробочим ТОВ «Євроавтодор», паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 13.10.2011, інші відомості про особу суду не відомі, на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шпола, Черкаської області українець, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Шполянським РС УДМС України в Черкаській області 04.02.2017, реєстрацій ний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , моральну шкоду в сумі 1800,00 грн. (одна тисяча вісімсот гривень).

Речові докази: причіп легковий «ММЗ 81024» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання власнику залишити ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Оскарження в апеляційному порядку вироку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України не допускається.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1