Номер провадження: 11-кп/813/1584/19
Номер справи місцевого суду: 522/2541/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморськогорайонного суду м. Одеси від 10.09.2019 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , у рамках кримінального провадження №0001053 внесеного до ЄРДР 08.05.2019 року, за ч.1 ст.125, ч.1 ст.263, ч.2 ст.187 КК України,-

встановив:

Ухвалою Приморськогорайонного суду м. Одеси від 10.09.2019 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , у рамках кримінального провадження №0001053 внесеного до ЄРДР 08.05.2019 року, за ч.1 ст.125, ч.1 ст.263, ч.2 ст.187 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що є всі обґрунтовані підстави вважати, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились і на даний час існують, так як обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на свободі може перешкоджати судовому провадженню; переховуватись від суду з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності з огляду на суворість можливого покарання. Також в ухвалі районного суду вказано, що обставини, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраним обвинуваченим запобіжним заходам у виді тримання під вартою відпала, не встановлено, а його зміна на не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.

На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд не прийняв до уваги фактичні обставини справи, які встановлені органом досудового слідства та викладені в тексті обвинувального акту, та які мають суттєве значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Також захисник наголошує на тому, що суд не врахував практику ЄСПЛ, згідно якої з моменту початку активного розслідування справи необхідно вважати ризики знизившимися. При продовженні строку тримання під вартою слід з`ясувати наявність нових ризиків та підтвердження тому, а прокурор в ході розгляду клопотання наявність нових ризиків не навів.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що судом не в повній мірі дотримано вказаних вимог КПК України, що потягло ухвалення необґрунтованого рішення.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
В оскарженій ухвалі зазначено, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки є реальними.
Однак, продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , судом в повній мірі не з`ясовано та не наведені в ухвалі мотиви на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, які помилково оцінені судом.
Прокурором в судовому засіданні не доведено апеляційному суду, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, заявленим у клопотанні та не підтверджені доказами.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.
У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
У справі «Гавула проти України» (2013р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».
Апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є повинно бути переконливо доведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п.3 статті 4 Конвенції ( «Шишков проти Болгарії», «Тасе проти Румунії»).
Обмеження розгляду питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово зазначав, що «…сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою...».
Окрім того, в п.п. 93-96 та 100 рішення «Геращенко проти України» ЄСПЛ зазначає, що продовження тримання особи під вартою без наведення підстав для такого тримання становить порушення п. 1 (с) ст. 5 Конвенції та відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи.

Колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду не знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились.

Так, як вбачається із матеріалів, наданих апеляційному суду стороною захисту, ОСОБА_8 має хронічне захворювання та потребує медичного лікування, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивні характеристики з місця навчання та проживання, його родина мешкає у м. Одеса.

Крім того, як встановлено апеляційним судом, на стадії досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 20.12.2018 року був звільнений з-під варти та з`являвся до суду у зазначений час, що підтверджує відсутність ризику його переховування від суду.

Апеляційний суд наголошує на тому, що з огляду на вищевикладені обставини, доведені органом досудового розслідування ризики можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, а також незаконного впливу на потерпілого, свідків в зазначеному провадженні зменшились, оскільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР та до теперішнього часу пройшло більше сімнадцяти місяців, за які обвинувачений не вчиняв жодних спроб здійснити зазначені вище дії.

Крім того, суд звертає увагу на те, що іншому обвинуваченому в даному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який ним виконується.

З огляду на це, суд першої інстанції в ухвалі дійшов помилкового висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та безпідставно продовжив йому строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що доводи сторони обвинувачення та твердження суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника, а ухвалу суду такою що підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за місцем проживання, з покладанням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Приморськогорайонного суду м. Одеси від 10.09.2019 року, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , у рамках кримінального провадження №0001053 внесеного до ЄРДР 08.05.2019 року, за ч.1 ст.263, ч.2 ст.187 КК України скасувати.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати житло цілодобово.
На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого обов`язки:
- прибувати за першим викликом до суду;

- не відлучатися із м. Одеси без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Контроль за виконанням ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду становить до 31.12.2019 року.

Обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти.

Копію ухвали надіслати до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та ДУ «Одеській слідчий ізолятор (№21)».
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 11.11.2019 року о 09.00 годині в залі судових засідань Одеського апеляційного суду №10.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4