Справа № 740/970/19
Провадження № 1-кп/740/181/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ніжині кримінальне провадження № 0001172 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ніжин Чернігівської області, українки, громадянки України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.289, ч. 1 ст. 357 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, українця, громадянина України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.289, ч. 1 ст. 357 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 10.09.2018 року близько 22-ї години перебуваючи поблизу будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 про спільне вчинення заволодіння транспортним засобом ОСОБА_11 , реалізуючи даний злочинний умисел, з метою протиправного збагачення з корисливих мотивів, діючи узгоджено з ОСОБА_10 , шляхом висловлення на адресу ОСОБА_12 , котра на той час перебувала на місці водія автомобіля марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є, погроз застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, хапаючи її за одяг та забравши з салону автомобіля особисті речі останньої, змусила ОСОБА_13 усупереч її волі вийти з салону автомобіля, залишивши ключі в замку запалення, та передати на її вимогу свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , тим самим спільними з ОСОБА_10 діями, який, у свою чергу, перебуваючи при цьому поруч, обумовлював своєю присутністю упевненість ОСОБА_12 в можливості реального виконання погроз застосування щодо неї насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, та, таким чином, долав волю потерпілої до чинення опору протиправним діям, примусово відсторонила водія від керування автомобілем, а також відкрито викрала свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке є офіційним документом.
У подальшому, користуючись відстороненням ОСОБА_12 від керування транспортним засобом, ОСОБА_10 сів за кермо та запустив двигун вказаного автомобіля, а ОСОБА_9 зайняла місце пасажира автомобіля та шляхом приведення ОСОБА_10 транспортного засобу в рух за допомогою двигуна, спільно з останнім незаконно відкрито заволоділа автомобілем марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_10 10.09.2018 року близько 22-ї години перебуваючи поблизу будинку розташованого за адресою: м. Ніжин вул. Московська, 21-а, за попередньою змовою з ОСОБА_9 про спільне вчинення заволодіння транспортним засобом ОСОБА_11 , реалізуючи даний злочинний умисел, з метою протиправного збагачення з корисливих мотивів, діючи узгоджено з ОСОБА_9 , разом з останньою наблизився до ОСОБА_11 , котра на той час перебувала на місці водія автомобіля марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є, та знаходився поруч, коли ОСОБА_9 висловлювала погрози застосування щодо потерпілої насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, хапаючи її за одяг та забрала з салону автомобіля особисті речі останньої, змусивши ОСОБА_13 усупереч її волі вийти з салону автомобіля, залишивши ключі в замку запалення, та передати на її вимогу свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , обумовлюючи своєю присутністю упевненість ОСОБА_11 в можливості реального виконання погроз застосування щодо неї насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, та, таким чином, долаючи волю потерпілої до чинення опору протиправним діям, чим спільними із ОСОБА_9 діями примусово відсторонив водія від керування автомобілем, а також відкрито викрав свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке є офіційним документом.
У подальшому, користуючись відстороненням ОСОБА_12 від керування транспортним засобом, ОСОБА_10 сів за кермо та запустив двигун вказаного автомобіля та дочекавшись, коли ОСОБА_9 займе місце пасажира автомобіля, шляхом приведення транспортного засобу в рух за допомогою двигуна, спільно з останньою незаконно відкрито заволодів автомобілем марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_14 свою вину не визнала, пояснивши що мати потерпілої ОСОБА_15 була винна їй гроші, які обіцяла повернути, однак не повернула. 10.09.2018 року увечері вона перебувала в будинку де проживає по АДРЕСА_1 та разом із знайомими та дочкою відпочивала, смажила м`ясо. Разом з ними був ОСОБА_10 який близько 22.00 вечора відлучався за цигарками. Коли він повернувся то приніс техпаспорт від машини потерпілої і поклав його в її сумку. Також повідомив що автомобіль відігнав у гараж. Вони з матір`ю потерпілої є далекими родичами. На її думку ОСОБА_16 таким чином хотів «натиснути» на матір потерпілої та спонукати її повернути борг, про який він знав. В цей вечір їй телефонувала матір потерпілої ОСОБА_17 вона сказала щоб віддали гроші тоді їй повернуть автомобіль. Участі у незаконному заволодінні вона не приймала, до викрадення свідоцтва на транспортний засіб не причетна, просила виправдати її по всіх звинуваченнях.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що є співмешканцем ОСОБА_9 , йому було відомо про наявність боргу матері потерпілої перед ОСОБА_9 , тому 10.09.2018 року увечері, коли він пішов придбати цигарки, побачив потерпілу в автомобілі, вирішив забрати в потерпілої автомобіль в обмін на повернення її матір`ю боргу. Під час розмови потерпіла сама добровільно без примусу віддала ключі від автомобіля, а також віддала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Він відігнав автомобіль в гаражний кооператив. Ключі від авто він залишив у себе вдома за адресою проживання по АДРЕСА_2 , а свідоцтво про реєстрацію він приніс ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 і поклав у її сумку, про що її повідомив, після чого вони продовжували відпочивати у ОСОБА_9 та спілкуватися із знайомими.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 10.09.2018 року разом із малолітньою дитиною та співмешканцем перебувала за кермом автомобіля біля будинку де мешкає по АДРЕСА_3 , та почула як її окликнув чоловічий голос, тому вона зупинилася. В цей час водійські дверцята відчинила обвинувачена ОСОБА_9 схопила її за рукав і наказувала не від`їжджати та віддати їй ключі від автомобіля. Наглядно знайомий обвинувачений на ім`я ОСОБА_18 стояв поруч перед водійськими дверцятами і перешкоджав руху автомобіля. Співмешканець залишивши дитину в автомобілі вийшов з авто та намагався з`ясувати причину такої поведінки, незважаючи на це ОСОБА_9 сіла на пасажирське сидіння поруч, та наказала ОСОБА_19 вийняти ключі із запалення, що останній відразу зробив. ОСОБА_9 почала вимагати від неї віддати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та почала його шукати в бардачку і в її жіночій сумочці. Остання вийшла з автомобіля та почала витрушувати вміст сумочки на капот. З метою збереження та не пошкодження інших власних речей та документів які були в її сумці, потерпіла знайшла серед речей, що випали, документ на автомобіль та віддала його ОСОБА_20 . Остання наказала ОСОБА_10 сісти за кермо і вони поїхали, залишивши її з дитиною та співмешканцем на вулиці. Всі дії обвинувачених супроводжувалися нецензурною лайкою та криками. Її дитина плакала. З якою метою вони забрали автомобіль їй нічого не пояснили. Отямившись від шоку вона одразу з місця події зателефонувала своїй матері, щоб та звернулася в поліцію. В цей вечір вона разом з поліцейським патрулем об`їздила велику територію міста в пошуках авто, але безрезультатно. Машину було знайдено наступного дня в гаражному кооперативі, вона стояла у когось під гаражем. Ніяких грошових зобов`язань перед обвинуваченою потерпіла та її родичі, в тому числі і мати ніколи не мали. Під час вчинення злочину обвинувачені перебували в незвично агресивному стані.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що є матір`ю потерпілої. 10.09.2018 року дочка гостювала у неї, а після 21 години остання зателефонувала і повідомила, що обвинувачені відібрали у неї автомобіль. У дочки була істерика, тому вона порадила одразу звертатися в поліцію. Обвинувачена ОСОБА_9 є їй родичкою в третьому поколінні, однак вони родинних відносин не підтримували. Грошей у обвинуваченої вона не позичала, так як має власний дохід, деякий час працювала у Польщі, мала можливість придбати автомобіль, яким спочатку користувалася сама, а потім віддала дочці, потерпілій по справі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив що 10.09.2018 року перебував разом із обвинуваченою ОСОБА_9 у неї вдома, вони відпочивали, готували шашлик, ОСОБА_9 займалася нарізкою, остання нікуди не відлучалася, весь час була у дворі. Лише її співмешканець ОСОБА_10 близько 22 години ходив до магазину за цигарками. Ніяких розмов про автомобіль вони не вели.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що на початку літа 2018 року він робив ремонт у будинку ОСОБА_20 і бачив, як до неї приїздила одна з потерпілих і у неї була розмова щодо боргу грошей. Його ніхто не бачив, дану розмову він підслухав таємно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що є дочкою обвинуваченої, та проживає разом з матір`ю. 10.09.2018 року її мати весь вечір знаходилася вдома, вони відпочивали та смажили м`ясо, з ними разом були ОСОБА_21 та Нещерет. В той вечір відлучався лише співмешканець матері ОСОБА_10 він ходив за цигарками і його не було близько двох годин. Мати потерпілої є далекою родичкою її матері. Близько двох років тому в її присутності ОСОБА_15 просила у матері позичити їй гроші, і їй відомо що мати такі гроші позичала. 11.09.2018 року до них приїздили працівники поліції, тому вона в материній сумці взяла техпаспорт на автомобіль потерпілої і передала його працівникам поліції.

Незважаючи на позицію ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнали, суд вважає що досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження в сукупності дають підстави дійти висновку про їх причетність до вчинення інкримінованих злочинів та їх винуватість.

Оскільки суд не вправі повторювати помилки слідчого, а під час розгляду кримінального провадження встановлено, що місцем вчинення правопорушення є АДРЕСА_3 , оскільки учасники події вказували саме на цю адресу, всі інші слідчі дії (слідчий експеримент, тимчасові доступи за ухвалами суду та інші) здійснювалися саме щодо цієї адреси, тому в вироку суду слід зазначити вірною саме цю адресу вчинення правопорушення, оскільки дана помилка у назві вулиці - вул. Шевченка,21а, вказана в обвинувальному акті не впливає на обсяг обвинувачення.

Листом Територіального сервісного центру № 7443 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області від 15.09.2018 року (а.с. 103 т.1) підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2017 року автомобіль марки «ВАЗ 21099» був набутий у власність ОСОБА_11 , вказаний автомобіль зареєстрований за потерпілою на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 31.05.2017 року та видано номерний знак НОМЕР_1 .

В заяві адресованій начальнику Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області від 11.09.2018 року (а.с. 100 т.1) потерпіла ОСОБА_11 просить притягнути до кримінальної відповідальності осіб, які 10.09.2018 року близько 22-ї години незаконно заволоділи належним їй автомобілем марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Заперечення сторони захисту з приводу звернення потерпілої із заявою 11.09.2018 року, тобто наступного дня після подій що відбулися, не має вирішального значення, оскільки чинний КПК не покладає такого обов`язку на потерпілого.

Витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 95, 170 т.1) підтверджується внесення відомостей до ЄРДР по факту незаконного заволодіння автомобілем та свідоцтвом про реєстрацію вказаного автомобіля належних потерпілій ОСОБА_11 .

З рапорту ст. інспектора чергового Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області від 11.09.2018 року (а.с. 101 т.1) вбачається, що 11.09.2018 року о.12.59 годин зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 11.09.2018 року в гаражному кооперативі «Ніфар» перебуває автомобіль марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_11 та рахується в угоні.

Протоколом огляду місця події від 11.09.2018 року та фототаблицею до нього (а.с. 104-105 т.1), зафіксовано огляд місця в гаражному кооперативі де виявлено автомобіль марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_11 .

Протоколом обшуку від 14.09.2018 року (а.с. 114-118) зафіксовано добровільну видачу ОСОБА_23 жителькою АДРЕСА_1 , слідчому Ніжинського ВП ГУНП, свідоцтва про реєстрацію належного потерпілій транспортного засобу « НОМЕР_3 ».

Згідно висновку експертизи № 1308 від 29.11.2018 року (а.с. 131-143 т.1) шість слідів пальців рук, три сліди долонь рук зафіксовані на таблиці до протоколу огляду місця події від 11.09.2018 року проведеного за фактом огляду автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , придатні для ідентифікації осіб, що їх залишили. Два сліди одного і того самого пальця руки однієї особи розмірами 17 х 11 мм, 18 х 12 мм, один слід долоні руки розміром 35 х 31 мм залишені середнім пальцем лівої руки та долонею правої руки особи дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_10 .

Протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.09.2018 року (а.с. 148-150, 157-159 т.1) зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_24 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як осіб, які вчинили кримінальне правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_11 .

Протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.09.2018 року (а.с. 151-156 т.1) зафіксовано впізнання потерпілою ОСОБА_11 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як осіб, які вчинили кримінальне правопорушення відносно неї.

Вказані протоколи спростовують позицію ОСОБА_9 щодо непричетності до вчинення інкримінованих правопорушень, та позицію ОСОБА_10 , щодо неучасті ОСОБА_9 у заволодінні транспортним засобом та викраденні офіційного документа, а також пояснюють факт виявлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у ОСОБА_9 , за місцем її проживання.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.12.2018 року (а.с. 160-162 т.1), який зафіксовано на диску та переглянуто в судовому засіданні, за участю потерпілої ОСОБА_11 та двох понятих, зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 незаконного заволодіння транспортним засобом та свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу, належним потерпілій, що мало місце 10.09.2018 року.

Під час даного слідчого експерименту потерпіла вказала, що саме ОСОБА_9 віддала реєстраційний документ на транспортний засіб, а ключі від машини забрав ОСОБА_10 . Таке твердження повністю узгоджується з фактом виявлення ключів від авто за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою його проживання, а свідоцтва за місцем проживання ОСОБА_9 .

Послідовна позиція потерпілої як під час досудового так і судового слідства дає суду можливість зробити висновок про правдивість її свідчень, вони повністю узгоджуються з матеріалами досудового слідства та показаннями свідка ОСОБА_15 , тому суд вважає обвинувачені причетні до вчинення інкримінованого правопорушення, вчиняли його разом, а заперечення щодо причетності ОСОБА_9 на думку суду є способом уникнення останньої від відповідальності, в чому ОСОБА_10 своїми показаннями сприяє їй, враховуючи що вони співмешканці, та з метою уникнення він відповідальності за більш тяжкою кваліфікуючою ознакою інкримінованої статті.

Протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 21.01.2019 року, додатками та диском до них (а.с. 232-233, 235-236, 239 т.2) доводиться обслуговування мобільного телефону ОСОБА_9 в період часу з 21-00 10.09.2018 року відповідними базовими станціями, яка є відмінними від базових станцій мобільного зв`язку, що обслуговували мобільний телефон свідка ОСОБА_21 , що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 6.06.2019 року та диску до нього (а.с. 17 т.2), який був допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту і пояснив, що перебував у вказаний час разом з ОСОБА_9 за однією адресою. Вказані протоколи тимчасових доступів та наявна в них інформація спростовує правдивість показань даного свідка, тому суд ставиться до них критично.

Заперечення сторони захисту з приводу того, що вказаний доказ є неналежним не знайшли свого підтвердження з огляду на отримання даних на виконання ухвали суду, що узгоджується з нормами КПК України.

Що-до свідчень свідка ОСОБА_23 , яка показала що весь вечір 10.09.2018 ОСОБА_9 була вдома разом із свідком та не відлучалася, суд відноситься критично так як остання, є її матір`ю, тому на думку суду вона бажає допомогти обвинуваченій уникнути відповідальності.

Аналізуючи показання допитаного за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , який чув розмову про боргові зобов`язання між обвинуваченою ОСОБА_9 та матір`ю потерпілої ОСОБА_11 , ніяким чином не спростовують причетність обвинуваченої до вчинення незаконних дій щодо заволодіння транспортним засобом і крадіжки документів, а лише свідчать підтвердженням корисного мотиву вчинення злочину, та врегулювання можливих матеріальних проблем не правовим - законним, а злочинним шляхом.

В судовому засіданні не встановлено жодної обставини, яка б могла свідчити про наявність підстав потерпілої оговорювати обвинувачених, так як і не встановлена наявність неприязних стосунків між ними, тому суд має правові підстави покласти в основу прийнятого рішення саме показання потерпілої, які узгоджуються із вище описаними доказами. Така позиція суду повністю узгоджується з вимогами ст. 22 КПК України, оскільки був дотриманий принцип змагальності сторін. При цьому суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, що відповідає вимогам ст.94 КПК України

Таким чином суд вважає доведеною вину:

ОСОБА_9 її дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та за ч.1 ст. 357 КК України викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, за що вона має нести відповідальність.

ОСОБА_10 його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та за ч.1 ст. 357 КК України викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, за що він має нести відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити з сукупності всіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого та невеликої тяжкості злочинів, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку, пом`якшуючих вину обставин не встановлено, обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину в присутності дитини та вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

Виходячи із сукупності всіх обставин кримінального провадження, враховуючи мотиви кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, наслідки, думку потерпілої щодо призначення покарання, яка не наполягала на позбавленні волі обвинувачених та не має претензій морального та матеріального характеру до обвинувачених, врахувавши висновок досудової доповіді складеної уповноваженим органом з питань пробації відповідно до якого обвинувачена ОСОБА_9 має низький рівень небезпеки для суспільства і її виправлення без позбавлення волі можливе і не становить небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст. 75 КК України, так як її виправлення можливе без ізоляції від суспільства; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу, що на думку суду буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого та невеликої тяжкості злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, пом`якшуючих вину обставин не встановлено, обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину в присутності дитини та вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

Виходячи із сукупності всіх обставин кримінального провадження, враховуючи мотиви кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, наслідки, думку потерпілої щодо призначення покарання, яка не наполягала на позбавленні волі обвинувачених та не має претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого, врахувавши висновок досудової доповіді складеної уповноваженим органом з питань пробації відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_10 має низький рівень небезпеки для суспільства і його виправлення без позбавлення волі можливе і не становить небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст. 75 КК України, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу, що на думку суду буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта в розмірі 2145 гривень підлягають стягненню з обвинувачених в розмірі 1072,50 гривень з кожного на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винною та засудити за ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 357 КК України призначивши покарання:

за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі встановивши їй іспитовий строк три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України міру покарання ОСОБА_9 у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, виконувати самостійно.

ОСОБА_10 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 357 КК України призначивши покарання:

за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі встановивши йому іспитовий строк три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України міру покарання ОСОБА_10 у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, виконувати самостійно.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишити у виді домашнього арешту.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з кожного на користь держави по 1072 (одна тисяча сімдесят дві) гриві 50 копійок витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року на автомобіль марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , ключі від замку запалення до даного автомобіля з брелком сигналізації, що належать ОСОБА_11 .

Речові докази по справі:

автомобіль марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , ключі від замку запалення до даного автомобіля з брелком сигналізації, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що передані на зберігання власнику ОСОБА_11 залишити у власності останньої;

три дактилокарти, що знаходяться в спеціальному пакеті № 2208468 та таблиця зі слідами папілярних узорів, що знаходиться у спеціальному пакеті № 3415742, що перебувають на зберіганні в кімнаті речових доказів Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1