Дата документу 15.10.2019 Справа № 336/5994/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5994/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/779/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який має базову середню освіту, не працевлаштований, знятий з місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21 березня 2007 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.3, 104, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 15 липня 2008 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 10 грудня 2010 року постановою Нікітовського районного суду м.Горлівка Донецької області від 02 грудня 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 18 днів;

- 06 вересня 2011 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 14 березня 2013 року по відбуттю строку покарання;

- 30 травня 2013 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 4 місяців арешту;

- 12 липня 2013 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 5 місяців арешту; звільнений 27 серпня 2013 року по відбуттю строку покарання;

- 10 квітня 2014 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 17 червня 2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2, 309 ч.1, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі; звільнений 27 березня 2015 року ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 4 дні;

- 06 вересня 2016 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 ч.2, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 19 лютого 2016 року по відбуттю строку покарання;

- 26 грудня 2017 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, остаточно до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; звільнений 26 квітня 2018 року по відбуттю строку покарання;

- 12 листопада 2018 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом складання з невідбутим покаранням за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2018 року, призначено остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.

Строк покарання постановлено обчислювати з часу фактичного затримання ОСОБА_6 .

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок змінити, пом`якшивши призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що від дій обвинуваченого тяжких наслідків не настало, загрози для суспільства він не становить, викрадене майно повернуто потерпілому, цивільний позов у справі не заявлено, потерпілий вибачив обвинуваченого та не наполягав на суворому покаранні. Обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують його покарання, а обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, не встановлено. Тому захисник вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим.

Згідно з вироком суду, 20 вересня 2018 року приблизно о 23-00 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мопедом марки «VIPER», модель ZS50, в кузові чорного кольору, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, діяв наступним чином.

Знаходячись біля будинку №14а по вул.Бочарова в м.Запоріжжі, ОСОБА_6 за допомогою металевої труби, шляхом затягування тросу, зірвав вказаний трос із замком, яким вказаний мопед був закріплений до дерева, покотив мопед до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно заволодів у такий спосіб мопедом марки «VIPER» модель ZS50 в кузові чорного кольору, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 4709 грн 68 коп.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, протягом нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, має місце проживання, неодружений, тяжких наслідків від його дій не настало, майно повернуто потерпілому. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Доводи апеляційної скарги захисника правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.289 КК України.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, до обвинуваченого раніше застосовувалось звільнення від відбування покарання, а також умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак він продовжував вчиняти злочини, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, в т.ч. і для застосування ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.4 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом частково складання призначеного покарання з покаранням, яке призначене обвинуваченому за попереднім вироком щодо нього Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2018 року.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.289 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4