ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2939/19 Справа № 206/4305/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 27 травня 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 1 року 5 місяців обмеження волі.

у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України

за участю:
прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що клопотання ОСОБА_6 є суто формальне, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін. Крім того, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 27.11.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також, ОСОБА_6 , має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 88 000 гривень. Судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_6 , відбуваючи покарання в ДУ ІВЦ №133, вчинив новий злочин та був засуджений 27 травня 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, має 3 діючих стягнення, що, на думку суду, виключає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не врахував той факт, що він працевлаштований на виробництві установи, має заохочення за належне ставлення до праці, виплачує заборгованість по аліментам, приймає участь в соціально-виховній програмі, вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі, виявив щире каяття, що свідчить про доведеність свого виправлення і можливість його звільнення умовно-достроково. Вважає, що заборгованість по аліментам та наявність трьох стягнень, які не є істотними, не може бути підставою для відмови в застосуванні положень ст. 81 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи засудженого про наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.

Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.

Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 раніше судимий, характеризується негативно, з березня місяця і на день звернення з клопотанням не працевлаштований, має два заохочення та три стягнення. Посередньо ставиться до робіт з благоустрою, уникає можливості брати участь в організації проведення виховних заходів, формально бере участь в програмі виховного впливу Фізкультура і спорт, участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально корисну активність не проявляє. Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 має заборгованість по аліментам приблизно 88 000 грн.

Доводи засудженого, що він працює та виплачує заборгованість по аліментам і приймає участь в соціально-виховній програмі, що свідчить про доведеність свого виправлення і можливість його звільнення умовно-достроково, спростовуються вищевикладеним.
Так, необґрунтованими є твердження засудженого про виплату аліментів, оскільки з березня місяця він не працевлаштований (а.с. 4, 8), а згідно з характеристикою його участь в програмах виховного впливу є формальною.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки останній на час звернення з клопотанням навіть не працевлаштований на виробництві установи.

Крім того, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 , відбуваючи покарання в ДУ ІВЦ №133, вчинив новий злочин та був засуджений 27 травня 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 1 року 5 місяців обмеження волі.
Враховуючи вище наведений факт, апеляційний суд доходить висновку, що твердження засудженого, що він довів своє виправлення і готовий до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки під час відбування покарання ОСОБА_6 вчинив новий злочин, що свідчить про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_6 про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4