справа № 489/1043/18
кримінальне провадження
№1-кс/489/1766/19
УХВАЛА
Іменем України

25 липня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:
слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна

встановив:
СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005666 від 17.11.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у невстановлений під час досудового уклала договір купівлі-продажу із ОСОБА_6 , предметом якого є земельна ділянка №39 СВТ «Зоря» по вул. Автомобільна, 2 в м. Миколаєві, із розташованим на ній садовим будинком.
Однак, ОСОБА_5 не є власником земельної ділянки.
Із рішення Ленінського суду міста Миколаєва від 02.03.2016 (справа №2/489/488/2016) вбачається, що з серпня 2003 року по 26.08.2010 ОСОБА_7 (колишня дружина потерпілого ОСОБА_8 ) була членом правління СВТ «Зоря» та користувалась земельною ділянкою № НОМЕР_1 разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 .
Після смерті у 2010 році ОСОБА_7 , її син ОСОБА_9 був прийнятий в члени СВТ «Зоря» 19.06.2011 та йому, як спадкоємцю, було передано у користування садову ділянку № НОМЕР_1 , якою він користувався разом із бабусею - ОСОБА_10 (спадкоємець другої черги). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер та відкрилась спадщина.
В подальшому ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після чого відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.04.2018 за ним визнано право власності на будівельні матеріали, з яких збудований садовий будинок, розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 СВТ «Зоря» за адресою: м. Миколаїв, вул. Автомобільна, 2.
26.06.2019 земельна ділянка № НОМЕР_1 СВ Г «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0619 га (кадастровий номер №:03:070:0008, реєстраційний номер №101), а також садовий будинок загальною площею 47,2 кв.м. із огорожею, який розташований на земельній ділянці №39 СВГ «Зоря» за адресою: м. Миколаїв, вул. Автомобільна 2 (реєстраційний номер №101), визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Незважаючи на вказані факти, посадові особи зазначеного товариства не прийняли ОСОБА_4 у члени СВТ «Зоря», у зв`язку із чим забороняють останньому вхід на вказану ділянку, тим самим унеможливлюючи вільно використовувати власником ОСОБА_4 вказане нерухоме майно та власність.
Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 СВТ «Зоря» за адресою: м. Миколаїв, вул. Автомобільна, 2 та на садовий будинок, який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 СВТ «Зоря» за адресою: м.Миколаїв, вул. Автомобільна, 2.
Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що у слідства є достатньо підстав вважати, що вказане майно є об`єктом кримінального правопорушення та відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту.

Вислухавши слідчого та дослідивши матеріали клопотання, вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, слідчий суддя, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Досудове розслідування проводиться за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356, кримінальна відповідальність за яке настає в разі самоправства, тобто самовільного, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він має здійснювати на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дій, які не суперечать закону. Державна не втручається у здійсненні власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 25.04.2019 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 СВТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується реєстрація 13.06.2019 права власності за ОСОБА_4 на садовий будинок, який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 СВТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий у клопотанні вказує на те, що земельна ділянка є об`єктом кримінального правопорушення, проте земельна ділянка та садовий будинок фактично є власністю заявника (потерпілого) в кримінальному провадженні, внаслідок чого, слідчим не наведено об`єктивно встановлених обставин, які б свідчили, що існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження земельної ділянки та садового будинку сторонніми особами, а також не обґрунтовано, яким чином накладення арешту зможе припинити злочинну діяльність осіб, які чинять перешкоду у користуванні ОСОБА_4 власною земельною ділянкою та садовим будинком.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено необхідність арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, внаслідок чого у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено учасникам судового провадження 26.07.2019, 09:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1