Справа № 164/1826/17 Провадження №11-кп/802/4/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000197, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно - технічною освітою, не одружений, не працює, в порядку ст.89 КК України не судимий,

засуджений:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 07 червня 2017 року, тобто з моменту його затримання.

Цивільний позов прокурора в інтересах Управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволено повністю.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь Управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 3759 грн. 75 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 червня 2017 року о 05 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , після закінчення розпивання спільно із ОСОБА_10 спиртних напоїв та словесної суперечки з ним, вийшов із будинку, будучи в стані алкогольного сп`яніння, пішов по вул.Центральній в смт. Колки Маневицького району, у східному напрямку, за потерпілим ОСОБА_10 , який вийшов раніше із того ж будинку, наздогнавши його, дійшов з ним до перехрестя вул.вул. Центральної та Романівської в смт. Колки, Маневицького району та знаходячись неподалік приміщення магазину "Продтовари № 2", повернувся до себе додому, залишивши останнього, взяв по місцю свого проживання кухонний ніж, з метою умисного, протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, повернувся до нього, який продовжував стояти на вул.Центральній в смт. Колки та поблизу приміщення магазину "Продтовари № 2", підійшовши спереду до ОСОБА_10 , раптово наніс потерпілому один удар ножем, який тримав в лівій руці, в життєво важливий орган (частину тіла), а саме, в передню ліву частину грудної клітки, в область серця. Захищаючись від даного удару, ОСОБА_10 виставив перед собою свою ліву руку. Не очікуючи, що останній відреагує на його раптовий удар ножем та спробує захиститися, ніж, яким нанесено удар в область серця, попав спочатку в передпліччя лівої руки ОСОБА_10 , внаслідок чого дещо змінив свою траєкторію та відбувся удар загостреною частиною леза в передню ліву половину грудної клітки в ділянці ІІІ міжребер`я зліва по середньо-ключичній лінії. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії спрямовані, на умисне спричинення смерті потерпілому, ОСОБА_8 , умисно, продовжуючи тримати ніж в лівій руці наніс ще один удар даним ножем в область грудної клітки ОСОБА_10 , який, намагаючись захиститися від даного удару ножем, спробував відвести ліву руку ОСОБА_8 з ножем вправо, однак, отримав від нього один удар даним ножем в задню поверхню правої половини грудної клітки. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на нанесення ударів ножем з метою заподіяння смерті ОСОБА_8 спробував нанести ще один удар, проте потерпілий ОСОБА_10 , з метою протидіяти йому та захиститися, схопив долоневою частиною своєї правої руки за ніж, який продовжував тримати в лівій руці ОСОБА_8 , яким намагався нанести нові удари. Однак, потерпілий різко повернувши ножа, викрутив його з лівої руки ОСОБА_8 та відкинув в сторону на землю. Після того, як ОСОБА_10 , захищаючись відібрав у ОСОБА_8 ножа, яким останній вже наніс потерпілому декілька ударів (ножових колото-різаних поранень), ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну-небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, маючи можливість надати першу медичну допомогу, зателефонувати в медичний заклад або покликати когось на допомогу, цього не зробив. Виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, усвідомлюючи, що від отриманих поранень потерпілий може померти і бажаючи цього, залишив ОСОБА_10 близько 05 год. 40 хв., на вул. Центральна в смт. Колки, поблизу приміщення магазину "Продтовари № 2", де на той час нікого із сторонніх осіб не було та пішов в невідомому напрямку, але смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 .

Згідно висновку експерта (судово-медичної експертизи) № 37 від 09 червня 2017 року потерпілому ОСОБА_10 заподіяно наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки в ділянці ІІІ міжребер`я зліва по середньо-ключичній лінії з розвитком лівобічного гемопневмотораксу, яке за ознакою небезпеки для життя, належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень; непроникаючої колото-різаної рани задньої поверхні правої половини грудної клітки, колото-різаної рани лівого передпліччя, різаної рани долонної і тильної поверхонь правої кисті, які, як кожна окремо, так й увесь їх перелік, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (від 6 до 21 дня) розлад здоров`я.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі посилається на незаконність вироку суду першої інстанції через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом не встановлено мотив та спосіб вчинення злочину. Показання надані потерпілим ОСОБА_10 на досудовому слідстві та в ході судового розгляду різняться. При формулюванні обвинувачення не було враховано показання свідків та потерпілого. Не взято до уваги дані, що містяться в протоколі огляду місця події від 07 червня 2017 року, які підтверджують те, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим мав місце біля будинку першого, а не біля магазину. Також його не було залучено до участі у слідчому експерименті, а у висновках наркологічної та судово-психіатричних експертиз наявні протиріччя.

Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись із апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , подав письмові заперечення, в яких просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо, подану апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення усіх дій, які обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

Так, суд першої інстанції, перевіривши зібрані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні, проаналізувавши їх та надавши їм відповідну правову оцінку, погодився із такою правовою кваліфікацією протиправних дій обвинуваченого та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні.

Проте, із такими висновками суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, показань обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , отриманих, в тому числі, в суді апеляційної інстанції, потерпілий та обвинувачений попередньо були знайомі. Напередодні вчинення злочину, зокрема 06 червня 2017 року, за місцем проживання обвинуваченого, разом розпивали спиртні напої. Вранці, наступного дня, в ході виниклого між ними конфлікту, потерпілий безпричинно наніс обвинуваченому удари рукою в ділянку переносиці та лоба. Після чого, ОСОБА_8 взяв в праву руку кухонний ніж та направив на потерпілого, який почав «хватати» його за руки та вирвав ніж. ОСОБА_8 не заперечував факт спричинення ударів потерпілому ножем під час сутички неумисно, відпихаючи останнього від себе. В подальшому, саме обвинувачений попросив сусіда викликати швидку допомогу.

Такий перебіг подій, узгоджується із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджувались судом апеляційної інстанції, зокрема, показаннями свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , даними, що містяться в протоколі огляду місця події, з доданими до нього фототаблицями, слідчого експерименту, проведеного з участю потерпілого, протоколі обшуку, висновками експертів № 36 та №37 від 09 червня 2017 року, №71 від 25 липня 2017 року, №113 від 29 червня 2017 року, №125 від 20 липня 2017 року, №126 від 19 липня 2017 року, №127 від 14 липня 2017 року, №128 від 20 липня 2017 року, №130 від 21 липня 2017 року, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву підстав у суду немає.

Так, висновком експерта №36 від 09 червня 2017 року у ОСОБА_8 виявлено садно спинки носа; закритий злам медального краю носових кісток, не виключається імовірність виникнення яких не більш, як за 1-2 доби до моменту проведення об`єктивного огляду.

Висновком експерта № 37 від 09 червня 2017 року встановлено наступні за механізмом та ступенем тяжкості тілесні ушкодження спричинені потерпілому ОСОБА_10 : проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки в ділянці ІІІ міжребер`я зліва по середньо-ключичній лінії з розвитком лівобічного гемопневмотораксу, ширина зануреної частини яких відносно не більша за довжину (довжина рани лівої половини грудної клітки - до 2,4 см., довжина рани правої половини грудної клітки до 2,5 см, довжина рани лівого передпліччя до 2,8 см), які за ознакою небезпеки для життя, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень; непроникаючої колото-різаної рани задньої поверхні правої половини грудної клітки, колото-різаної рани лівого передпліччя, різаної рани долонної і тильної поверхонь правої кисті, які як кожна окремо, так й увесь їх перелік, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Для утворення всього їх (ушкоджень) переліку було необхідно не менш, як дев`ять-десять травматичних контактів, для утворення всіх тілесних ушкоджень, нанесених гострим предметом не менш п`яти травматичних контактів, а також доводиться наявність прямого причинного зв`язку між умисними протиправними діями обвинуваченого та отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями 07 червня 2017 року, тоді як висновком експерта № 71 від 25 липня 2017 року встановлено, що не виключається імовірність утворення всього їх (ушкоджень), виявлених у ОСОБА_10 в спосіб, показаним потерпілим під час проведення слідчого експерименту.

Колото-різані рани тіла в області грудної клітки та передпліччі потерпілого співпадають із виявленим на спині футболки даного потерпілого пошкодженнями, що підтверджено висновком експерта, містять плями речовини бурого кольору, походження яких від обвинуваченого, виключається.

Окрім того, своїми показаннями обвинувачений викриває себе, оскільки не заперечує, що між ним і потерпілим у вказаному у вироку часі відбувся конфлікт, в ході якого, вчиняючи активні дії, перший застосував ніж, а враховуючи локалізацію, характер та кількість нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, доводи ОСОБА_17 про необережність спричинення таких є очевидно неправдивими.

Версія обвинуваченого з приводу місця, де розпочався, виниклий між ним та потерпілим конфлікт підтверджується і даними протоколу огляду місця події, згідно яких на подвір`ї будинку, за місцем проживання ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено окуляри та портсигар потерпілого, а за результатами огляду ділянки від калитки будинку ОСОБА_8 до приміщення магазину «Продтовари № 2» в смт. Колки та за самим магазином, на землі виявлено сліди речовини бурого кольору, схожі на кров, на сходах магазину - два ножі, на одному із яких-наявні плями речовини бурого кольору, також схожі на кров, походження якої від обвинуваченого ОСОБА_8 виключається.

Викладене в своїй сукупності, а також поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у розглядуваному випадку - тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд також враховує перебіг подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема, виниклий між обвинуваченим та потерпілим конфлікт, в ході якого останній першим наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження, підручне знаряддя злочину, вибране обвинуваченим, а саме кухонний ніж, кількість, локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, силу із якою вони наносились, про що свідчить ширина занурення ушкоджень, яка не більша за їх довжину, а також поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину, а саме те що, маючи можливість підняти ніж та продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілому, ОСОБА_8 залишив його та сприяв у виклику швидкої допомоги.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких та дані про особу винного.

По відношенню до особи ОСОБА_8 враховує те, що обвинувачений, в порядку ст.89 КК України, не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також думку потерпілого, який вказав про відсутність претензій будь-якого характеру до обвинуваченого, просив суворо його не карати.

Відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність наведених обставин, на думку апеляційного суду, дає можливість призначити мінімальний розмір безальтернативного виду покарання, визначеного санкцією даної статті, відбування якого неможливе без ізоляції від суспільства.

Такий вид та розмір покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як ним так і іншими особами, законним та справедливим.

У відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи те, що кримінальне правопорушення було вчинено до 20 червня 2017 року включно, і щодо обвинуваченого продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 368 КПК України та з огляду на правовий висновок, який викладений в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), апеляційний суд проводить відповідне зарахування.

За таких обставин, на підставі п.п.2, 4 ч.1 ст.409 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання змінити, а подану ним апеляційну скаргу задовольнити частково.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 07 червня 2017 року по 25 вересня 2019 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: