Справа №463/4573/13-к
Провадження №1-в/463/157/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника органу пробації ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

у м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши заяву ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання, -

встановив:

засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання, призначеного за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року.

В судовому засіданні засуджений заяву підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в заяві. Додав, що він станом на час розгляду заяви не працює, оскільки його не влаштовував розмір заробітної плати за місцем праці, після звільнення від відбуття основного покарання він припинив трудовий договір по згоді сторін і на даний час не працює, перебуває на обліку в Львівському міському центрі зайнятості.

Представник органу пробації заяву підтримала.

Прокурор проти заяви заперечила, вважає, що підстав для звільнення засудженого від відбуття покарання не має, оскільки умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання застосовується до засуджених, які стали на шлях виправлення і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Засуджений із вигодою для себе після умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання розірвав трудовий договір, пояснивши, що не вигідно там працювати, на даний час не працює майже півроку. А тому докази того, що він сумлінною працею довів своє виправлення відсутні.

Заслухавши думку сторін, оглянувши матеріали особової справи №05/17, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає з таких підстав.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року); обрано покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права займати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій терміном на 3 роки та з конфіскацією всього належному йому майна.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року замінено невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року більш-м`яким виправними роботами на строк 2 роки з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави.

Як вбачається із матеріалів заяви та матеріалів особової справи №05/17, засуджений ОСОБА_5 після звільнення з місця позбавлення волі ознайомлений 2 серпня 2017 року та 28 серпня 2017 року із порядком відбування покарання у виді виправних робіт, покладеними обов`язками та обчисленням строку додаткового покарання.

Судом також встановлено, що засуджений після звільнення з місця позбавлення волі був працевлаштований у ПП «Західно Українська Торгова Компанія РІО-Плюс» на посаді менеджера.

Окрім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року звільнено засудженого від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт на невідбутий строк 6 місяців.

З копії трудової книжки засудженого (а.с.143-особова справа) вбачається, що відповідно до наказу від 11.03.2019 року засуджений розірвав трудовий договір із ПП «Західно Українська Торгова Компанія РІО-Плюс» за згодою сторін.

Відповідно до положень ст.81 КК України, до осіб, зокрема, що відбувають покарання у виді виправних робіт може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно з ч.1 ст.81 КК особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю абочастково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким відповідно до ч.2 ст.82 КК засудженого також може бути звільнено і від додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.Таке звільнення від додаткового покарання є безумовним.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів заяви та пояснень засудженого, після його звільнення від відбуття покарання у виді виправних робіт 11 березня 2019 року ОСОБА_5 звільнений з посади менеджера ПП «Західно Українська Торгова Компанія РІО-Плюс» по угоді сторін. При цьому, у судовому засіданні засуджений пояснив, що його умови праці на підприємстві не влаштовували, тому він розірвав угоду за згодою сторін і до цього часу не працевлаштований, перебуває на обліку в Львівському міському центрі зайнятості.

Таким чином, суд приходить до переконання, що засуджений не може вважатись таким, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення в частині додаткового покарання, оскільки він з власної ініціативи розірвав трудовий договір, протягом тривалого часу - з 11 березня 2019 року він не працює, що сам визнав в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що клопотання засудженого є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Керуючись положеннями ст. 372, 376, 537, 539КПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-достроковезвільнення від відбуття додаткового покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через місцевий суд.

Повний текст ухвали оголошено 9 вересня 2019 року о 17 годині.

Суддя: ОСОБА_1