УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, про арешт майна вилучених речей в ході проведення обшуку за адресою: Полтавська обл., с. Мартинівка, вул. 23 вересня, 45, а саме: мобільного телефону марки «Бравіс», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 ; мобільного телефону марки «Samsung», чорного кольору ІМЕІ : НОМЕР_4 ; мобільного телефону марки «Nokia», чорного кольору, ІМЕІ : НОМЕР_5 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_6 ; мобільного телефону марки «Nomi», чорного кольору з жовтим, ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 ; мобільного телефону марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_11 ; мобільного телефону марки «Xiaomi», ІМЕІ 1: НОМЕР_12 , ІМЕІ 2: НОМЕР_13 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_14 ; мобільного телефону марки «ERGO», чорного кольору з червоним, ІМЕІ 1: НОМЕР_15 , ІМЕІ 2: НОМЕР_16 ; банківської картки «Приват Банк» НОМЕР_17 , 33 (тридцять три) буклети (упаковки) від карток мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна»; блокноту синього кольору з записами.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000413 від 10.12.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 набувши досвіду у вчиненні злочинів, що посягають на моральні засади суспільства в частині задоволення статевих потреб за грошову винагороду, визначивши їх вчинення як основне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з метою незаконного збагачення, з корисливих спонукань, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо моральних засад суспільства, в частині задоволення статевих потреб, діючи групою осіб, організувала вчинення злочинів, спрямованих на забезпечення діяльності з надання сексуальних послуг особами жіночої статі, з метою отримання прибутку (створення та утримання місць розпусти, звідництво для розпусти, вчинені з метою наживи та сутенерство).

З цією метою, у невстановлений слідством час та у невстановленому місці ОСОБА_5 вступила з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на створення та утримання місця розпусти, з метою власної наживи та сутенерство, тобто дії по забезпеченню заняття проституцією іншими особами щодо кількох осіб. Зокрема, ОСОБА_5 , маючи на меті власне збагачення, вирішила зайнятися сутенерством та організувати по місту Києву місця по наданню послуг інтимного характеру та звідництво їх із клієнтами з метою власної наживи.

З цією метою, у невстановлений слідством час, ОСОБА_5 домовилась із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, щодо виконання останніми функцій «диспетчерів», на яких було покладено обов`язки з організації роботи дівчат, які повинні надавати послуги інтимного характеру, звідництво їх із клієнтами для надання послуг інтимного характеру та ведення контролю за оплатою вказаних послуг між повіями і організаторами незаконної діяльності. Так, ОСОБА_5 , діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, з метою власної спільної наживи, інструктувала по телефону дівчат, які бажали займатися проституцією, проводила співбесіди, інструктажі з приводу оплати вступу в статевий акт з клієнтами, при цьому вартість такої послуги складала від 1000 (однієї тисячі) грн. до 2000 (двох тисяч) грн., з яких половину дівчина (повія) повинна віддати (або переказати шляхом безготівкового переказу) ОСОБА_7 .. Місцем для звідництва виступали, переважно подобово орендовані ОСОБА_5 одноособово або спільно з дівчатами (повіями), квартири.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, з метою власної спільної наживи, відповідно до розподілених ролей, у період часу із грудня 2018 по 30 липня 2019 року, виплачували дівчатам (повіям) у якості заробітної плати грошові кошти отримані в результаті злочинної діяльності та забезпечували надання сексуальних послуг за грошову винагороду дівчатами, серед яких зокрема ОСОБА_8 .

Знаходячись за місцем мешкання, ОСОБА_5 , діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, з метою власної спільної наживи отримувала від дівчат (повій) грошові кошти за вступ останніх в інтимний зв`язок із клієнтом та згідно домовленості 50 (п`ятдесят) відсотків залишала останнім, а іншу частину розподіляла між іншими учасниками злочинної змови.

Крім того, 15.04.2019 ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю та у злочинній змові із ОСОБА_5 , з метою власної спільної наживи, перебуваючи за місцем мешкання ( АДРЕСА_1 ), виконуючи обов`яки так званого «диспетчера» займалась звідництвом осіб для розпусти з дівчатами, які надають послуги інтимного характеру за грошову винагороду, з метою власного збагачення та збагачення ОСОБА_7 .. Використовуючи рекламний номер телефону НОМЕР_18 , який був викладений в мережу Інтернет, як телефон повії, ОСОБА_6 , приймала телефонні дзвінки, консультувала клієнтів з приводу асортименту інтимних послуг та їх вартості і усно спрямовувала клієнтів за адресою орендованої, на той час, квартири.

Так, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , відповідно до розподілених ролей, виконуючи роль по звідництву чоловіків для розпусти, маючи на меті отримання грошової винагороди, 15.04.2019 о 19 год. 15 хв. відповіла на вхідний дзвінок рекламного телефону з номером НОМЕР_18 , на який дзвонив ОСОБА_9 , проконсультувала останнього з приводу вартості обраної ним сексуальної послуги і отримавши від нього згоду, повідомила, що йому необхідно пройти до приміщення квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де він отримає послуги сексуального характеру.

Знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 зустрів невстановлену дівчину (повію), яку ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 звела із ним для надання послуг інтимного характеру та отримав від неї вказані послуги. Після цього ОСОБА_9 передав невстановленій дівчині (повії) грошові кошти за вступ з нею в статевий зв`язок у кількості 1200 гривень.

30 липня 2019 року за адресою: Полтавська обл., с. Мартинівка на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у будинку № 45 по вулиці 23 вересня було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Бравіс», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору ІМЕІ : НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Nokia», чорного кольору, ІМЕІ : НОМЕР_5 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «Nomi», чорного кольору з жовтим, ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_11 , мобільний телефон марки «Xiaomi», ІМЕІ 1: НОМЕР_12 , ІМЕІ 2: НОМЕР_13 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_14 , мобільний телефон марки «ERGO», чорного кольору з червоним, ІМЕІ 1: НОМЕР_15 , ІМЕІ 2: НОМЕР_16 , банківську картку «Приват Банк» НОМЕР_17 , 33 (тридцять три) буклети (упаковки) від карток мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна», блокнот синього кольору з записами.

31.07.2019 року вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000413 від 10.12.2018 року.

За таких обставин, слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку з метою збереження речових доказів.

В судове засідання слідчий не з`явився та подав заяву про розгляд клопотання без його участі, в які зазначив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Власник майна, який був належним чином повідомлений про розгляд клопотання, в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим розгляд клопотання здійснюється у його відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, в ході обшуку, дозвіл на проведення якого було надано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2019 року з метою відшукання та вилучення грошових коштів, які вказані у протоколах огляду та вручення від 05.04.2019 року та від 15.04.2019 року та відмовлено в задоволенні клопотання в частині дозволу на відшукання інших речей і документів з огляду на недоведеність слідчим необхідності віднаходження таких речей та їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням та можливістю використання їх в якості доказів.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим вважаю, що постанова слідчого про визнання речових доказів від 31 липня 2019 року носить суто формальний характер з огляду на відсутність мотивування та обґрунтування процесуального рішення, в розумінні ст.110 КПК України, оскільки слідчий в даній постанові лише вказав на фактичні обставини справи та не зазначив, яке саме значення має перераховане в ній майно для кримінального провадження.

Також не підтверджено, що вилучені під час обшуку речі є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2019 року було відмовлено у вилучені речей і документів, зазначених в клопотанні, з огляду недоведеність слідчим необхідності віднаходження таких речей та їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням та можливістю використання їх в якості доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР за № 420 181 011 000 004 13 від 10.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1