Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19.11.2018 року,

в с т а н о в и л а :

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного судом покарання.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.11.2018 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений своєю поведінкою за час відбуття покарання не довів своє виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 , подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вказує на те, що ухвала є необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що на його підзахисного адміністрацією установи були незаконно накладені стягнення. Посилається на те, що ОСОБА_8 має матір, яка потребує його допомоги та вважає, що засуджений став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, захисника про задоволення поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів судового провадження видно, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2017 року ОСОБА_8 засуджено за ст.ст. 185 ч. 4, 69, 71 КК України на 3 роки 6 днів позбавлення волі. Станом на 04.08.2018 року ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання.

Відповідно до матеріалів особової справи, ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Житомирська ВК №4» з 12.01.2018 року, до цього періоду перебував у Київському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, не мав стягнень та заохочень. Відповідно до витягу з протоколу №9 від 11.05.2018 року спільного засідання комісії ДУ «Житомирська ВК№4» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі під час розгляду матеріалів щодо застосування вимог ст. 82 КК України зазначено, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.

За час відбування покарання в ДУ «Житомирська ВК №4» характеризується негативно, допустив два порушення режиму тримання, заохочень не має. Працевлаштований, до праці ставиться задовільно. Безвідповідально відноситься до виконання робіт із благоустрою установи. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу "Фізкультура і спорт», завдання виконує не в повному обсязі.

До засудженого ОСОБА_8 двічі застосовувалися стягнення: за порушення правил протипожежної безпеки, за що було оголошено попередження 08.05.2018 року, та в подальшому за порушення розпорядку дня колонії, в наслідок чого 09.10.2018 року йому було оголошено догану. Вказані стягнення зазначені у витягах з протоколів засідання дисциплінарно-профілактичної комісії установи.

Суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , враховуючи вимоги ст. 81 КК України обґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання, оскільки засуджений хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка довела своє виправлення, так як має два стягнення, характеризується негативно, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. На початку відбування покарання на виробництві колонії не працював, так як не бажав, однак на даний час працевлаштований, до праці ставиться задовільно. Заохочень не має.

Згідно вимог ст.81 КК України обов`язковою вимогою для застосування умовно-дострокового звільнення є доведення засудженим виправлення своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Разом з тим, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, а його поведінка не є сумлінною.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Доводи на які посилається захисник в апеляційній скарзі не є підставами для скасування ухвали районного суду і задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19.11.2018 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: