Справа №474/117/19
Провадження №1-кс/474/42/19
УХВАЛА
Іменем України
06.02.19 року смт. Врадіївка
Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
слідчого Врадіївського Вп ОСОБА_4
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.01.2019 р. про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 від 25.07.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду з вищезазначеною скаргою в якій ставить питання про скасування постанови слідчого Врадіївського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.01.2019 р. про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000251 від 25.07.2018р. та зобов`язання слідчого провести слідчі дії необхідні для всебічного, повного та об`єктивного розгляду клопотання про визнання потерпілим.
В обґрунтування скарги посилається, що в провадження Врадіївського ВП знаходиться кримінальне провадження за №0000251 за ст. 366 ч. 1 КК України, внесеного до ЄРДР за його ж повідомленням про те, що директор Покровської ЗОШ ОСОБА_6 в листі про відмову у прийнятті його на роботу внесла завідомо неправдиві відомості, вказавши підставою відмови направлення центру зайнятості видане ОСОБА_7 яке дає йому додаткові гарантії при працевлаштуванні з посиланням на лист Мінсоцполітики, що спростовується листом Врадіївського РЦЗ.
Він звернувся до слідчого з заявою про визнання його потерпілим, в чому йому постановою слідчого від 06.01.2019р. в черговий раз, знову було відмовлено. Вважає постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим невмотивованою та необґрунтованою, складеною без викладення мотивів прийняття такого рішення, та проведення необхідних слідчих дій з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, та такою, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Посилався також, що відмова у визнанні його потерпілим позбавляє його ж можливості здійснювати контроль та впливати на хід справи в частині збору доказів, у відповідності до ст. 56 КПК України.
У судовому засіданні заявник підтримав доводи скарги.
Слідчий Врадіївського ВП ОСОБА_4 в судовому засідання заперечила проти задоволення скарги як безпідставну та необґрунтовану.
Розглянувши скаргу, дослідивши додані до неї додатки та матеріали кримінального провадження №0000251, вислухавши пояснення заявника, слідчого, приходжу до висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
24.07.2018р. ОСОБА_3 звернувся із заявою до Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області щодо факту внесення директором Покровської ЗОШ ОСОБА_6 завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, про що за даним фактом до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України з присвоєнням № 0000251.
Під час проведення досудового розслідування слідчим проведено ряд слідчих дій щодо допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , витребувано від органів влади копію направлення РЦЗ на працевлаштування, відмова у прийнятті на роботу, а також витребувано посадову інструкцію директора Покровської ЗОШ І-ІІІ ступенів, наказ про виконання обов`язків діловода та робочу інструкцію діловода.
23.01.2019р. слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000251, в мотивувальній частині якої, останній послався на зміст обставин які є підставами для прийняття постанови, - показання свідка ОСОБА_6 щодо прийняття ОСОБА_7 на роботу на підставі направлення про працевлаштування РЦЗ, на ЗУ « Про зайнятість населення» про порядок прийняття на роботу осіб, на підставі якогоо зробив висновок, що при прийняті на роботу саме ОСОБА_7 не було порушено процедури прийняття на вакантну посаду та послався положення ст. 366 та 55 КПК України, а також положення ЦПК що регламентують порядок відшкодування моральної шкоди, та пояснення ОСОБА_3 з цих питань, та повноваження ОСОБА_6 як директора щодо вирішення питань про укладення трудового договору, а також рішення суду у цивільній справі. На підставі цього слідчий виклав мотиви прийняття ним постанови та їх обгрунтування, посилаючись, що причиною завдання моральної шкоди ОСОБА_3 , з його ж показань, є неправомірні дії ОСОБА_6 , в зв`язку з відмову у прийнятті на роботу та що ця обставина не є предметом кримінального правопорушення, та крім того, що дії ОСОБА_6 були перевірені в ході розгляду цивільної справи №474/321/18 з предметом спору, що виникає з трудових відносин. З огляду на це кримінальне провадження слідчий закрив за відсутності в діях ОСОБА_9 .
Дана постанова скасована ухвалою слідчого судді від 05.02.2019р.
25.10.2018р. ОСОБА_3 було подано клопотання про залучення його в якості потерпілого у вищезазначеному кримінальному провадженні.
Постановою слідчого від 13.12.2018р. у задоволенні цієї заяви ОСОБА_3 було відмовлено.
29.12.2018р. постанова слідчого про відмову у визнанні заявника потерпілим була скасована ухвалою слідчого судді, та зобов`язано слідчого об`єктивно розглянути заяву про визнання заявника потерпілим..
06.01.2019р. слідчим Врадіївського ВП за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_10 від 25.10.2018р., після скасування попередньої було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000251 від 25.07.2018р., мотивовану тим, що права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення, та що причиною завдання моральної шкоди ОСОБА_3 , з його ж показань, є неправомірні дії ОСОБА_6 , в зв`язку з відмову у прийнятті на роботу, і ця обставина не є предметом кримінального правопорушення передбаченого ст. 366 КК України. Крмі того послався, що дії ОСОБА_6 були перевірені в ході розгляду цивільної справи №474/321/18 з предметом спору, що виникає з трудових відносин. А тому відмовив в задоволенні заяви про визнання потерпілим.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ст. 90 КПК України, лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення лише для суду, який вирішує питання про допустимість доказів. Тобто, якщо у рішенні національного суду чи міжнародної судової установи встановлена відсутність порушення прав людини, то таке рішення, відповідно до ч. 1 ст. 90, преюдиціального значення не має, сторони не можуть посилатися на нього як на преюдиціальний факт, а суд не може відмовитися досліджувати обставини, які можуть свідчити про порушення прав людини і певним чином позначатися на доказах.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Оскільки очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, то слідчий в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання має вирішити це питання у законний спосіб та належно мотивувати своє рішення в постанові.
Із досліджених матеріалів досудового розслідування вбачається, що слідчим не зібрані всі можливі та необхідні докази, які б могли підтверджувати факт, що заявнику спричинено майнову /моральну/шкоду, або ж така шкода відсутня, чи відсутній причинний зв`язок між вчиненим кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою.
За вказаних обставин слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова слідчого є передчасною та підлягає скасуванню.
Щодо вимог про скасування постанови слідчого про відмову у надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, то вони задоволенню не підлягають, з огляду на положення ст. 60 КПК України, в якій визначено статус заявника у кримінальному провадженні та його права лише: отримувати документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію заяви про злочин; отримання витягу з ЄРДР; подавати на підтвердження заяви речі і документи; отримувати інформацію про закінчення досудового розслідування.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.01.2019р. про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 від 25.07.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 06.01.2019р. про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 від 25.07.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Зобов`язати старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 провести слідчі дії необхідні для всебічного, повного та об`єктивного розгляду клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим.
В іншій частині вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1