Справа №: 398/2/19
провадження №: 1-кс/398/92/19
УХВАЛА
Іменем України

"04" січня 2019 р. м. Олександрія

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Олександрія клопотання старшого слідчого СВ Олександрійського РВП ОВП ГУПН в Кіровоградській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000806, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий Олександрійського РВП ОВП ГУНП України в Кіровоградській області ОСОБА_3 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з клопотанням про арешт автомобіля марки ВАЗ "21063", д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивоване тим, що 28.12.2018 року в ЄРДРзареєстровано кримінальне провадження за №0000806за заявою ОСОБА_5 , про викрадення невідомою особою 2 чавунних плит пічного опалення та подушки з літньої кухні будинку АДРЕСА_2 . Слідчим розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В ході огляду місця події 29.12.2018 року о 15:30 годин слідчим оглянуто та вилучено автомобіль марки "ВАЗ 2106", державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на автодорозі по вул. 6-го Грудня. Під час огляду багажника автомобіля виявлено: металевий лом та болгарка синьо-зеленого кольору з червоним диском.

Вказаний автомобіль марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 є речовим доказом, який має істотне значення для кримінального провадження.

З метою забезпечення належного зберігання речових доказів слідчий просить накласти арешт на вилучене під час огляду майно.

Розглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України настає за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, в тому числі, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.

У клопотанні слідчий не навів обґрунтування щодо того, яким чином автомобіль використовувався як знаряддя чи предмет злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, клопотання не містить пояснень того, яку доказову інформацію для кримінального провадження містить вилучений автомобіль.

Отже, автомобіль марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , не є знаряддям або предметом вчинення цього злочину та не несе на собі його слідів, а тому не відповідає ознакам речового доказу, встановленим ст. 98 КПК України, і не може бути арештований на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також, зважаючи на положення ч. 4 ч. 6 ст. 170 КПК України, відсутні підстави для арешту цього автомобіля з метою забезпечення конфіскації як виду покарання або спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки не вбачається, що цей автомобіль належить особі, яка є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим у даному кримінальному провадженні, або особі, до якої пред`явлений цивільний позов.

Так, подаючи клопотання до суду слідчим не зазначені зокрема: підстави для накладення арешту на майно відповідно до положень статті 170 КПК України, а є посилання лише на мету збереження речового доказу; відсутнє належне обґрунтування необхідності арешту транспортного засобу; не взято до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, а тому в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.170-172 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Олександрійського РВП ОВП ГУНП в Кіровоградській області області ОСОБА_3 про арешт майна, відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1