Провадження № 11-кп/824/548/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України

У Х В А Л А
іменем України
16 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, яка проживає у АДРЕСА_1 , офіційно не працюючу, з середньою спеціальною освітою, заміжню, яка має на утриманні малолітню дитину, судиму вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 09.07.2018 року близько 15 години 35 хвилин, знаходячись у приміщенні торгівельного залу магазину «Новус» за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева, 12, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнилася, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з полиць товар, що належить ТОВ «НОВУС УКРАЇНА», а саме: стегно яловичини охолоджене вагою 2,554 кг вартістю 327 грн. 76 коп., ребро свиняче охолоджене вагою 2,308 кг вартістю 190 грн. 40 коп., а всього майна на загальну суму 518 грн. 16 коп., які поклала до поліетиленового пакету. Сховавши вказане чуже майно, яке належить ТОВ «НОВУС УКРАЇНА», ОСОБА_8 взяла з полиць цибулю, після чого, тримаючи її в руках, направилася до каси, де близько 15 год. 46 хв. 09 липня 2018 року здійснила оплату за цибулю та, не сплативши за товар, схований у пакеті, залишила місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_8 14.07.2018 року близько 18 години 25 хвилин, знаходячись у приміщенні торгівельного залу магазину «Сільпо», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 20, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнилася, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з полиць товар, що належить ТОВ «СільпоФуд», а саме: тазостегнову частину яловичини вагою 3,544 кг вартістю 445 грн. 92 коп., яку поклала до поліетиленового пакету. Сховавши вказане чуже майно, яке належить ТОВ «СільпоФуд», ОСОБА_8 взяла з полиць сіль, після чого, тримаючи її в руках, направилася до каси, де близько 18 години 30 хвилин 14.07.2018 року здійснила оплату за сіль та, не сплативши за товар, схований у пакеті, направилася до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця. Однак, довести злочин до кінця ОСОБА_8 не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони магазину разом з наявним при ній чужим майном.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року змінити в частині пом`якшення покарання. Вимоги обґрунтовує тим, що, не оспорюючи кваліфікацію вчинених нею дій, вона вважає, що призначена їй міра покарання є занадто суворою. Вказує, що у неї на утриманні є малолітня дитина, яка потребує матері, а батько цієї дитини, її чоловік, знаходиться в місцях позбавлення волі. Окрім того, обвинувачена зазначає, що вона повністю визнала свою вину, розкаялася у вчиненому та прийшла до висновку, що подібного в своєму житті вона більше не вчинить. На даний час апелянтка працевлаштувалася та працює неофіційно, оскільки потрібно годувати дитину та батьків-пенсіонерів.
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Абзацами 1, 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України№7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Відповідно до п.25 цієї Постанови, за сукупністю вироків / ст.71 КК/ покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування покарання вчинила новий злочин. При застосуванні ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджена вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Новий злочин обвинувачена вчинила 09 липня 2018 року і оскаржуваним вироком засуджена до 4 років 2 місяців позбавлення волі, що повною мірою відповідає вимогам законодавства.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання та реєстрації, за якими характеризується позитивно, має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, заміжня, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також суд врахував, що ОСОБА_8 , будучи судимою за вчинення умисних злочинів проти власності на шлях виправлення не стала та знову вчинила аналогічні злочини під час іспитового строку через незначний проміжок часу після ухвалення вироку.
Окрім того, судом визнано як обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, щире каяття.
Таким чином колегія суддів вважає, що враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченої, суд першої інстанції обрав їй покарання, яке є домірним вчиненому та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нею нових злочинів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4