ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 521/19222/18 1-кп/521/1246/18

07 грудня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 17.11.2017 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стебне Звенигородського району, Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, водія-електрика автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період.
03.10.2016 року ОСОБА_4 призвано на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня, ОСОБА_4 присвоєно військове звання «солдат», та відправлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на строкову військову службу, вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту.
Відтак, з 03.10.2016 року ОСОБА_4 відправлено до військової частини, він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
21.02.2017року ОСОБА_4 укладено контракт з командуванням військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки та того ж дня наказом командира зазначеної військової частини № НОМЕР_3 , його зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-електрика автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-електрика автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби 06.11.2017 року близько 08 години 00 хвилин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби до 10 год. 18 хв. 18.10.2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив, та показав, що у зв`язку із сімейними обставинами, необхідністю допомоги батькам, хворобою матері, він з листопада 2017 року по жовтень 2018 року знаходився за місцем реєстрації у Черкаській області разом з батьками.

За згодою учасників судового розгляду, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками кримінального провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України за кваліфікуючою ознакою - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем, крім строкової служби.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, стан здоров`я, те, що особа осудна, працездатна, вперше приятгується до кримінальної відповідальності, раніше не судима, є військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходить військову службу на посаді водія-електрика автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику за місцем мешкання, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, визнання вини в повному обсязі, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
На підставі викладеного, та з урахуванням обставин кримінального правопорушення, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст. 69 КК України та призначити нижче від найнижчого покарання, що встановлено у санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті.

Експертизи під час досудового розслідування не проводились.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Потерпілих у кримінальному провадженню не має.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком на 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 18.10.2018 року.

До вступу вироку суду в закону силу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1