АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/155/19 Справа № 711/1730/19 Категорія: ст.ст.131, 170, 173 КПК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 лютого 2019 року, якою накладено арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме: кошти в сумі 12 400 грн., 50 євро, 90 доларів США, 86 грн., блокнот із записами, брошуру із розкладом руху потягів, штани, кофту, мобільний телефон «Nokia», 4 сім-картки, банківську картку «Експрес-Банк».

В частині накладення арешту на чотири боргові розписки у задоволенні клопотання відмовлено,

в с т а н о в и л а :

Згідно ухвали суду першої інстанції, до слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси звернувся слідчий ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000275 від 20.02.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 20.02.2018 до Черкаського районного відділення поліції ЧВП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали з приводу того, що невстановлені особи протягом 2017 - 2018 pр. з потягів, що належать ПАТ «Укрзалізниця» на території Черкаського та Смілянського районів Черкаської області вчиняють крадіжки паливно - мастильних матеріалів, а саме дизельного палива, в результаті чого завдали ПАТ «Укрзалізниця» значної матеріальної шкоди.

В подальшому під час проведення досудового розслідування, 24.02.2019 на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2019 було проведено обшук житла та іншого володіння особи, а саме об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 12400 гривень, 50 євро, 90 доларів США, 86 гривень, блокнот із записами, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та брошуру із розкладом руху потягів, штани, кофту, 4 боргові розписки, мобільний телефон «Nokia», 4 сім - картки, банківська картка «Експрес - Банк», які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до офіційних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в приватній власності у ОСОБА_7 - дружини ОСОБА_9 .

Так з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування та знищення інформації та збереження слідів кримінального правопорушення, необхідно накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що забезпечить можливість подальшого направлення вказаних предметів на проведення відповідних досліджень.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 лютого 2019 року клопотання слідчого ОСОБА_8 задоволено частково та накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_7 24 лютого 2019 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме: кошти в сумі 12400 гривень, 50 євро, 90 доларів США, 86 гривень, блокнот із записами, брошуру із розкладом руху потягів, штани, кофту, мобільний телефон «Nokia», 4 сім - картки, банківську картку «Експрес - Банк». В задоволенні решти клопотання відмовлено. Чотири боргові розписки вирішено повернути ОСОБА_7 .

Задовольняючи частково клопотання слідчий суддя вказав, що на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2019 р. за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_7 були виявлені і вилучені кошти, які могли бути набуті злочинним шляхом, банківську картку, за допомогою якої може бути доступ до отриманих злочинним шляхом коштів, записник, в якому можуть міститись чорнові записи щодо обставин вчинення злочинів, предмети одягу, а також мобільний телефон та сім-картки, які могли використовуватись під час вчинення кримінального правопорушення для зв`язку між особами, які його вчинили. Брошура з розкладом руху потягів могла використовуватись при плануванні і вчиненні викрадень пального із тепловозів. На предметах одягу також можлива наявність слідів паливно-мастильних матеріалів, які були предметами викрадення. Слідчим обгрунтовано визнано вилучені під час обшуку речі і предмети речовими доказами. З огляду на вказане вилучені речі мають ознаки речових доказів і з метою їх збереження на них необхідно накласти арешт. Проте слідчим не доведено у клопотанні значимість у кримінальному провадженні чотирьох боргових розписок, тому в цій частині слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 лютого 2019 року та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язати уповноважену особу СУ ГУНП в Черкаській області повернути їй вилучене майно. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначала, що вищезазначена ухвала місцевого суду, на її думку, є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Вивченням клопотання, поданого слідчим на розгляд слідчого судді з`ясовано, що метою внесення такого клопотання до слідчого судді є запобігання можливості приховування, псування, пошкодження інформації та збереження слідів кримінального правопорушення, а також направлення вилучених предметів на дослідження. При цьому у клопотанні не вказано, для яких досліджень необхідно накладати арешт на грошові кошти, вилучені у неї, що не завадило слідчому судді незаконно та необґрунтовано вказати аналогічне твердження у своїй ухвалі.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, вказує апелянт, ні слідчий у своєму клопотанні, ні слідчий суддя в ухвалі не зазначили дані про те, які підстави існують вважати вилучені в її житлі грошові кошти речовими доказами. Не зазначено також в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді, які підстави дають вважати, що вона причетна до вчинення злочинів невідомими особами, які згідно клопотання слідчого вчиняють крадіжки пального в ПАТ «Укрзалізниця».

Крім того, існують обґрунтовані сумніви щодо дотримання слідчим строку, протягом якого він мав право звернутися до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, адже 48 годин з моменту вилучення майна під час обшуку житла апелянта минули о 09 годині 26.02.2019, що позбавило слідчого звернутися з клопотанням до слідчого судді та на що сам слідчий суддя не звернув увагу при розгляді клопотання.

Також зазначає, що в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчим разом із клопотанням про арешт майна не надано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. Як наслідок слідчим суддею неправомірно накладено арешт на грошові кошти, які не належить ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_9 , адже вказані кошти були передані ОСОБА_7 ТОВ «Укравтотехнології» для ремонту фасаду приміщення, яке нею передано в оренду цьому товариству. Вказує, що орендар вказані кошти мені передав в силу п. 6.1. договору оренди від 02.04.2018, відповідно до якого орендар має забезпечувати схоронність переданого в оренду майна.

Апелянт вказує, що під час накладення арешту на майно, слідчим суддею порушено порядок розгляду клопотання про накладення арешту на майно. Так, в порушення ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя не зазначив про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно, а також порядок виконання арешту внаслідок чого апелянту не зрозуміло чи має вона право отримати власні кошти хоча б на зберігання, а також їй не зрозуміло на якій підставі кошти до цього часу перебувають в розпорядженні органу досудового розслідування.

У судовому засіданні ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені. Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вказавши, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою. Слідчий підтримав позицію прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України в реакції, яка діє з 29 лютого 2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вбачає, що слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

З матеріалів справи вбачається, що в ході оперативно-розушукових заходів була отримана оперативна інформація про група осіб, у тому числі й ОСОБА_7 та ОСОБА_9 тривалий час займається викраденням дизельного палива з потягів, що належать ПАТ «Укрзалізниця». На підставі ухвали слідчого судді 24 лютого 2019 року був проведений обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у власності ОСОБА_7 і у користуванні ОСОБА_9 , в ході якого, були виявлені і вилучені: грошові кошти в сумі 12 400 грн., 50 євро, 90 доларів США, 86 грн., блокнот із записами, брошура із розкладом руху потягів, 4 боргові розписки, мобільний телефон «Nokia», 4 сім-картки, банківська картка «Експрес-Банк», штани та кофта (а.с. 4-6). Постановою слідчого від 25 лютого 2019 року крім іншого, указане вище майно, а саме: грошові кошти в сумі 12 400 грн., 50 євро, 90 доларів США, 86 грн., блокнот із записами, брошура із розкладом руху потягів, 4 боргові розписки, мобільний телефон «Nokia», 4 сім-картки, банківська картка «Експрес-Банк», штани та кофта із запахом паливно мастильних матеріалів визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000275 від 20.02.2018 року (а.с. 9).

Колегія суддів вважає, що за наявних обставин арешт на вказане майно та кошти є виправданим і співмірним тимчасовим обмеженням прав апелянта, оскільки він логічно співвідноситься з характером злочину, за ознаками якого були внесені дані у ЄРДР у цьому провадженні, а саме щодо можливої причетності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до вказаного кримінального правопорушення. Таким чином, у слідчого та слідчого судді були достатні підстави вважати, що майно та кошти могли бути здобуті від указаного виду незаконної діяльності, а їх втрата може мати негативні наслідки для проведення розслідування.

Беручи до уваги указані вище мотиви, колегія суддів вбачає, що зазначене майно та грошові кошти були належно визнані речовими доказами, оскільки вони мають значення для ефективного здійснення досудового розслідування, адже могли використовуватися як знаряддя вчинення злочину та отримані внаслідок збуту викраденого пального. Тому арешт на майно має бути накладений, а доводи апелянта стосовно не встановлення на даний час усіх істотних обставин по справі не можуть братися до уваги, адже досудове розслідування триває.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 лютого 2019 року, якою накладено арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме: кошти в сумі 12 400 грн., 50 євро, 90 доларів США, 86 грн., блокнот із записами, брошуру із розкладом руху потягів, штани, кофту, мобільний телефон «Nokia», 4 сім-картки, банківську картку «Експрес-Банк», а в частині накладення арешту на чотири боргові розписки відмовлено, відповідно до ухвали місцевого суду залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :