Справа № 352/640/16-к
Провадження № 1-в/352/47/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську клопотання ОСОБА_3 про зміну обов`язку, -

в с т а н о в и в:

Вироком Тисменицького районного суду від 23.05.2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 від відбування призначеного судом основного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки. Згідно ст. 76 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_3 обов`язок : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

27.11.2018 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про зміну обов`язку, яке мотивує тим, що 22.08.2018 року працівниками Тисменицького РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області його ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням. Також йому повідомлено, що з метою визначення пробаційної програми щодо нього буде складено оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та визначено рівень ризику та криміногенні потреби. Дана оцінка встановила, що у нього є низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та не виявлено жодних криміногенних потреб, які б могли стати причиною скоєння ним повторних кримінальних правопорушень в майбутньому. Враховуючи те, що він на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, вважає покладений на нього обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою не доцільним. Просив замінити даний обов`язок на обов`язок попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого, згідно п.1 ч.2 ст. 76 КК Країни.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив дане клопотання розглядати без його участі, клопотання підтримує, просив його задовольнити.
Представник Тисменицького РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив дане клопотання розглядати без його участі, клопотання підтримує, просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив дане клопотання розглядати без його участі, клопотання підтримує, просив його задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.
Статтею 76 ч. 1 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обовязки:
1) періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обовязки:
1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;
2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоровя інших осіб;
6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обовязки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Таким чином, при ухваленні вироку судом на свій розсуд з урахуванням принципу судової дискреції визначає не лише вид та розмір покарання, а за умови встановлення можливості виправлення особи без фактичного відбування покарання визначає конкретні обов`язки, які є доцільним покласти на засудженого з урахуванням конкретних обставин злочину, особи засудженого, тощо.
При цьому, статтею 76 КК України визначені усі обов`язки, які суд може покласти на особу у разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, перелік цих обов`язків є виключним та не може бути розширений, натомість як при ухваленні вироку саме суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, обирає з усього переліку для кожної особи саме ті обов`язки, які слід покласти на засудженого.
Отже, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_3 судом були визначені конкретні обов`язки, які слід покласти на засудженого, та які останній має виконувати протягом терміну випробування.
Крім того, суд зазначає, що чинним законодавство України не передбачено порядку та умов заміни обов`язків, передбачених ч.2 ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зміну обов`язку відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області.

Головуючий ОСОБА_1