Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/200/18 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні, у м. Кропивницькому матеріали подання Державної установи «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 ,який діє інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2018 року, якою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестівець Уманського району Черкаської області, адреса зареєстрованого місця проживання до засудження: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, до засудження не працюючого, раніше судимого, засудженого:
- 24 січня 2012 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років та на підставі ст.71 КК України, шляхом повного приєднання покарання за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2011 року - остаточно призначено покарання 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 15 серпня 2014 року вироком Апеляційного суду Кіровоградської області вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області скасований в частині призначення засудженому покарання та призначено покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2011 року, остаточно призначено покарання 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

відмовлено в поданні Державної установи «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И Л А:

Державна установа «Устинівський виправний центр №37 Міністерства юстиції України звернулась до Устинівського районного суду Кіровоградської області із поданням про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув три четверті строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2018 року відмовлено в поданні Державної установи «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 .

Своє рішення районний суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 систематично на протязі свого життя, починаючи з 1984 року, вчиняв умисні злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі в установах виконання покарань - колоніях суворого режиму, однак належних для себе висновків щодо необхідності отримувати заробіток чесною працею без порушення охоронюваного законом права власності громадян не робив, на шлях виправлення не ставав.
Під час звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2011 року ОСОБА_6 вже через п`ять місяців вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, - розбій, поєднаний з проникненням в житло потерпілого ОСОБА_7 , 1929 року народження, в домоволодінні якого він раніше тривалий час проживав, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність та стійку антисоціальну спрямованість особистості засудженого ОСОБА_6 .
З урахуванням особливої тяжкості злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, вчиненого засудженим ОСОБА_6 після звільнення від відбування покарання - поведінки останнього, за умови здійснення за ним регламентованого контролю та відсутності стягнень, свідчить про наявність процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого. Однак, за відсутності постійного залучення засудженого до суспільно-корисної праці на протязі всього строку відбування ним покарання, починаючи з 19.06.2011 року, не може свідчити про його виправлення та готовність в достатній мірі до самокерованої, правослухняної поведінки на час розгляду стосовно нього подання, суд першої інстанції дійшов до висновку про передчасність звернення ДУ «Устинівський виправний центр №37» до суду з поданням про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.
При цьому, позитивна характеристика засудженого ОСОБА_6 за час відбування покарання у виправному центрі, його працевлаштування, відсутність конфліктних відносин з іншими засудженими, дотримання санітарно-гігієнічних норм та вимог пожежної безпеки, а також сумлінне виконання своїх прямих обов`язків, в тому числі передбачених ст.9 КВК України, при наявній кримінологічній характеристиці засудженого та строку не відбутого ним покарання, що станом на 02.11.2018 року складає 2 роки 06 місяців 04 дні, навіть за наявності тринадцяти подяк за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, не може свідчити про його трудове перевиховання та виправлення в повній мірі, як того вимагають положення ст.81 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 ,який діє інтересах засудженого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду, задовольнити подання Державної установи «Устинівський виправний центр №37» та звільнити його підзахисного від відбування покарання.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що як вбачається з вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.01.2012 року, зміненим в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 15.08.2014 року, ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст. 187, ст.71 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та з подальшою заміною невідбутної частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким - обмеженням волі строком на 03 роки 10 місяців 23 дні.
По вказаній справі цивільний позов був відсутній та з засудженого ОСОБА_6 не стягувались кошти на відшкодування завданої шкоди.
З матеріалів клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання вбачається, що ОСОБА_6 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного йому за вищевказаним вироком суду, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, зарекомендував себе позитивно, має заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, у взаємовідносинах не конфліктний, у скоєному розкаюється. Незважаючи на свій стан здоров`я, будучи обмежено працездатним за власним бажанням залучається до суспільно-корисної праці
В судовому засіданні представники виправної установи, які здійснюють щоденний контроль за відбуванням покарання, зазначили, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці, незважаючи на стан здоров`я довів своє виправлення, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України.
Разом з тим, захисник зазначає про наявність захворювань його підзахисного, відповідно до яких він в судовому засіданні спілкувався лише жестами та міг відповідати на питання «так» або «ні».
Таким чином резюмуючи наведене на думку захисту районний суд безпідставно дійшов до висновку про відсутність підстав задоволення подення.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

За змістом ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а також дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Як вбачається з матеріалів подання ОСОБА_6 засуджений 24 січня 2012 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років та на підставі ст.71 КК України шляхом повного приєднання 1 року позбавлення волі за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2011 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна.
15 серпня 2014 року вироком Апеляційного суду Кіровоградської області вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області скасований в частині призначення засудженому покарання та призначено покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2011 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Разом з тим, під час розгляду клопотання районним судом правильно встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, здоров`я особи, громадської безпеки та порядку, а саме:
1) 28.06.1984 року Уманським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.140 КК УРСР (таємне викрадення індивідуального майна громадян (крадіжка)) до 2-х років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна;
2) 14.09.1989 року Уманським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.140 КК УРСР до 3-х років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;
3) 29.11.1994 року Христинівським районним судом Черкаської області за ст.102 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
4) 16.06.1999 року Уманським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.215-3 КК України (угон транспортного засобу) до 10 місяців позбавлення волі;
5) 21.01.2011 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

А тому, колегія суддів погоджується з думкою районного суду про те, що засуджений ОСОБА_6 систематично на протязі свого життя, починаючи з 1984 року, вчиняв умисні злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі в установах виконання покарань - колоніях суворого режиму, однак належних для себе висновків щодо необхідності отримувати заробіток чесною працею без порушення охоронюваного законом права власності громадян не робив, на шлях виправлення не ставав.
Разом з тим, за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2011 року до засудженого ОСОБА_6 застосовувалось звільнено від відбування призначеного покарання, однак останній висновків для себе не зробив і через п`ять місяців вчинив особливо-тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.
Крім того, районним суддею досліджувалась ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.09.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_6 , останній в місцях позбавлення волі перебуває з 12.07.2011 року, але лише з лютого 2015 року був залучений до праці на деревообробній дільниці в Кропивницькій виправній колонії (№6), де працював у 2015 та 2016 роках. При цьому у 2012, 2013 роках засуджений не був залучений до праці взагалі, у 2014 році періодично залучався до праці в липні та серпні 2014 року, а за період з січня по травень 2017 року знову не працював.

Дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів доходить висновку, що доводи захисника засудженого викладені у апеляції з приводу того, що він підлягає звільненню від покарання умовно-достроково, оскільки сумлінною поведінкою та зразковим відношенням до праці довів своє виправлення є необґрунтованими.
Навіть із врахуванням того, що останній має заохочення, вказані вище обставини у їх сукупності вказують на те, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання не довів сумлінною поведінкою та сумлінним відношенням до праці своє виправлення, а тому не може бути на даний час звільнений від покарання умовно-достроково.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з думкою судді районного суду про те, що за період часу з 12.07.2011 року (початок перебування засудженого у місцях позбавлення волі) по лютий 2015 року (за виключенням двох місяців, коли отримував заробітну плату), та з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року, з 18.10.2017 року по січень 2017 року (з урахуванням 8 відпрацьованих за цей час днів), тобто загалом близько 4 років поведінка засудженого ОСОБА_6 та його ставлення до праці не були сумлінними та зразковими, про що свідчить відсутність за вказаний період залучення засудженого до суспільно-корисної праці під час відбування ним покарання за вироком суду.
А тому, оцінивши кількість судимостей, особливої тяжкості та характеру вчиненого ним злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, відсутність відомостей про зразкове ставлення до праці протягом усього часу відбування ним покарання колегія суддів погоджується з висновком районного суду відсутність підстав вважати, що цілі покарання були досягнуті і виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 ,який діє інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2018 року, якою відмовлено в поданні Державної установи «Устинівський виправний центр №37» Міністерства юстиції України про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4