Ухвала

іменем України

4 березня 2019 р.

м. Київ
Справа № 234/4298/18
Провадження № 51- 872 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 8 серпня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:
вироком Краматорського міського суду Донецької області від 8 серпня 2018 року,
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 572 грн 76 коп.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнаний винним за таких обставин. 15 лютого 2018 року приблизно о 14 год. він знаходився у кв. АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_6 , де вони разом розпивали спиртні напої. Приблизно о 15 год. цього ж дня у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення в підвальне приміщення вказаного будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений підійшов до дверей у підвал під`їзду № 3 буд. АДРЕСА_3 та із застосуванням лому, шляхом пошкодження замка на дверях, відкрив їх і пройшов у підвал, що є іншим приміщенням, де розміщувались комори мешканців даного під`їзду. Далі за допомогою лому відкрив двері до комори, що є іншим приміщенням і належить потерпілій ОСОБА_7 , проник до неї, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав чуже майно, яке належить потерпілій, а саме: розкладне ліжко в кількості 1 шт. вартістю 375 грн 00 коп.; алюмінієву каністру об`ємом 10 л в кількості 1 шт. вартістю 250 грн 00 коп.; ножівку по металу в кількості 1 шт. вартістю 41 грн 67 коп. Після чого обвинувачений з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 666 грн 67 коп.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного покарання, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Захисник вважає судові рішення першої та апеляційної інстанцій незаконними та невмотивованими через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. На думку захисника, виправлення ОСОБА_5 можливе зі звільненням його від покарання з випробуванням. Вказує на те, що судом визнано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття. При цьому не погоджується із зазначенням у судовому рішенні першої інстанції того, що обвинувачений не займається корисною працею, не має стійких соціальних зв`язків, зловживає алкогольними напоями, оскільки це не підтверджуються матеріалами справи та доказами. Крім того наголошує, що поза увагою суду була залишена думка потерпілої ОСОБА_7 щодо відсутності необхідності призначення реального покарання засудженому ОСОБА_5 через відсутність тяжких наслідків злочину, а також відповідні висновки органу пробації. Засуджений відшкодував спричинену матеріальну шкоду та відремонтував пошкоджені речі, що підтверджується копією розписки, наявної в матеріалах справи. Зазначає, що вищевказані доводи, а також те, що ОСОБА_5 критично ставиться до скоєного, щиро розкаявся, давав зізнавальні показання, чим сприяв розкриттю скоєного кримінального правопорушення, безпідставно не було прийнято до уваги апеляційним судом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Захисник ОСОБА_4 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином,та його наслідки, обставину, що обтяжує його покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття. Враховано судом також дані про особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується формально, на обліку в психоневрологічному, онкологічному та протитуберкульозному диспансері не перебуває, перебуває на обліку у міському наркологічному диспансері з 23 січня 2012 року, що підтверджено довідкою «Міського наркологічного диспансера м. Краматорська» Донецької області від 26 лютого 2018 року, будучи працездатним суспільно-корисною працею не займається, не має стійких соціальних зв`язків, зловживає алкогольними напоями.

Таким чином, врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк, який відповідає мінімальній межі покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи захисника ОСОБА_4 , про безпідставне посилання суду на те, що обвинувачений не займається корисною працею, не має стійких соціальних зв`язків, зловживає алкогольними напоями, яке не підтверджуються матеріалами справи та доказами, наголосив, що в суді першої інстанції обвинувачений вказав, що таємне викрадення чужого майна ОСОБА_5 вчинив, оскільки у нього не було грошей для придбання алкогольних напоїв для особистого вживання. Також колегія суддів апеляційної інстанції правильно зазначила, що доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними, оскільки суд першої інстанції встановлюючи особу винуватого та обставини, що його характеризують, керувався наявними у кримінальному провадженні матеріалами. Так, інкримінований злочин ОСОБА_5 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, після вживання алкогольних напоїв спільно з ОСОБА_6 безпосередньо перед вчиненням злочину. Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений показав, що не працює та взагалі не має трудової книжки, засобом його існування є випадкові заробітки. А суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, врахував думку потерпілої щодо відсутності необхідності призначення обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі, відсутність тяжких наслідків від злочину та відшкодування обвинуваченим потерпілій матеріальної шкоди.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість, а підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 75 КК України, про що захисник зазначає у касаційній скарзі, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Україниу відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 8 серпня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8