ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/253/19 Справа № 183/3493/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу цивільного відповідача в особі генерального директора ТДВ Новомосковське автотранспортне підприємство» ОСОБА_6 , представника- адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2018 року по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР за №0000730, щодо :
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого водієм автотранспортних засобів в ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_8
захисники ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
потерпілі: ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14
ОСОБА_15 ,
представник
цивільного відповідача ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
За цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання.
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_8 , Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» про стягнення солідарно матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_16 до Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство», Страхової компанії «PZU Україна» Центральне регіональне управління м. Дніпро про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» на користь ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_13 до Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство», третя особа: ОСОБА_8 , про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_12 до Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_8 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Новомосковське автотранспортне підприємство» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 309 541 (триста дев`ять тисяч п`ятсот сорок одну) гривню 40 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (витрати на лікування та придбання ліків) у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до закону.
За вироком ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за таких обставин.
18 травня 2017 року приблизно о 07 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в трудових відносинах із ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» та керуючи технічно справним автобусом-D «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТОВ «Новотрансавто», слідуючи за маршрутом регулярного перевезення пасажирів № 739 «м. Дніпропетровськ АВЦ - м. Новомосковськ АС-1», при цьому, перевозячи пасажирів, які перебували у положенні стоячи у зв`язку із відсутністю вільних місць для сидіння, здійснював рух по проїзній частині дороги вул. Сучкова м. Новомосковська Дніпропетровської області, з боку вул. Гетьманської у напрямку вул. Спаської. Під час руху в крайній лівій смузі проїзної частини дороги вищевказаної вул. Сучкова, водій ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити попереду на смузі руху свого автобуса-D «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» перешкоду для руху у вигляді вантажного автомобіля «КРАЗ 6510», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_17 , який перебував у нерухомому стані навпроти території АЗС «Укрнафта» по вул. Сучкова № 41, тим самим поступаючись дорогою зустрічним транспортним засобам для подальшого виконання маневру повороту ліворуч до території зазначеної автозаправної станції, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості руху автобуса-D «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» аж до його зупинки, не здійснив безпечного для інших учасників руху об`їзду зазначеної перешкоди, та приблизно о 07 годині 40 хвилин 18.05.2017 року скоїв наїзд лівою передньою частиною автобуса-D «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» на праву задню частину вантажного автомобіля «КРАЗ 6510».
Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), та 12.3. Правил дорожнього руху України, де зазначено:
п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на транспортний засіб, що стояв. Невиконання водієм ОСОБА_8 вимог вищезазначеного п. 12.3. Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажирам автобуса-D «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 :
1) ОСОБА_18 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості до коми 2-го ступеню та порушенням зовнішнього дихання - трахеотомія), забою головного мозку 3-го ступеню по типу дифузного аксонального ушкодження головного мозку, субарахноїдального крововиливу, багатоуламкового перелому стінок лівої гайморової пазухи та лівої орбіти, гемосинусу, синця у лівій параорбітальній області, з розвитком в посттравматичному періоді спастичного тетрапарезу; забійно-рваної рани в проекції крижі. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
2) ОСОБА_19 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому 7-го ребра зліва та забою лівого колінного суглобу, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я, оскільки зростання відламків в місці перелому відбувається в строк, перевищуючий 21 день;
3) ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, саден на лобі, лівій гомілці, закритого розриву сухожилля надостного м`язу лівого плечового суглобу, теносиновиту сухожилля довгої голівки двоглавого м`язу плеча, закритого перелому Хілл - Сакса голівки правої плечової кістки, пошкодження передньої порції суглобної губи, часткового розриву сухожилля надостної та підлопаткового м`язів, теносиновиту сухожилля довгої голівки двоглавого м`язу плеча, які у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день;
4) ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток тазу /правої лонної кістки та крижі/, струсу головного мозку, забитої рани у правій передвушній області, підшкірної гематоми у потиличній області голови, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день;
5) ОСОБА_20 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому в області голівок 4,5-ої кісток плесни правої стопи, забитої рани на нижній губі, гострого травматичного периодонтиту 1,2,3-го зубів на нижній щелепі справа, синців на підборідді, правій стопі, які у своїй сукупності, за ознакою тривалого розладу здоров`я, відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки зростання кісткової тканини в місці перелому відбувається у термін більше як 21 день;
6) ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої стіни правої орбіти, гемосинуса (кров) правої гайморової пазухи, забиття головного мозку 1-го ступеню, закритого осколкового внутрішньо-суглобового (колінний суглоб) перелому внутрішнього мищелку лівої великогомілкової кістки, забитої рани в області правої надбрівної дуги, синців навколо правого ока, на правій щоці, саден на правій щоці, в області грудної клітини справа, які у своїй сукупності, відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком більше як 21 день;
7) ОСОБА_21 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток (променевої та ліктьової) правого передпліччя у нижній третині зі зміщенням осколків, садна у зовнішнього кута правого ока, які у своїй сукупності, відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки зростання кісткової тканини у місці перелому відбувається у термін більше як 21 день.

В апеляційній скарзі ТОВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» в особі генерального директора ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині задоволення цивільних позовів скасувати, ухвалити новий вирок про відмову у задоволенні цивільних позовів.
В обґрунтування на неповноту судового розгляду, посилається на ненадання судом належної правової оцінки діям ОСОБА_17 , який є учасником ДТП і у допиті якого судом було відмовлено, що на його думку, має суттєве значення для вирішення цивільних позовів.
Порушення норм процесуального права в апеляції ОСОБА_6 , обґрунтовує тим, що цивільний позов ОСОБА_13 був поданий після початку судового розгляду 26.09.2017 рок, а не до початку як це передбачено ч.1 ст. 128 КПК України, оскільки судовий розгляд ухвалою суду від 22.08.2017 року було призначено на 31.08.2017 року.
Також вважає, що ОСОБА_12 не є належним цивільним позивачем, оскільки шкода їй не заподіяна, а заподіяна потерпілій ОСОБА_18 , і доказів, що ОСОБА_12 є законним представником ОСОБА_18 в матеріалах справи немає.
В апеляції ОСОБА_6 вказує на недотримання судом вимог ч.1 ст. 326 КПК України, посилаючись, що 04.09.2018 року позивачі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судове засідання не прибули, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надавали, тому вважає, що суд повинен був згідно вказаної норми закону залишити їх позови без розгляду.
Також посилається на необґрунтованість стягнення матеріальної і моральної шкоди належними і допустимими доказами, вказуючи на те, що цивільні позови не містять доказів, як то показання свідків, висновків експертів, на підтвердження ступеню душевних страждань, яких зазнали позивачі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них. Зауважує, що при вирішенні цивільного позову на користь потерпілого ОСОБА_13 , судом не встановлювався характер страждань потерпілого, скільки вони тривали, чи настали якісь негативні зміни у його житті і в чому вони конкретно проявились. Зазначає, що роз`яснення ОСОБА_22 , що він має право на звернення до страховика за виплатою 5% страхової шкоди, на його думку, суд таким чином вирішив питання щодо обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_13 .
Також апелянт посилається на неналежність доказів, що підтверджують оплату, а саме акти надання медичних послуг в центрі Універсальна клініка Оберіг на підставі яких судом задоволено цивільний позов ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_18 . Вказує, що дані акти не містять дати складання, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції. Крім того вказує, що ці акти містять розбіжності щодо сум оплачених послуг. Зауважує, що жодний із розрахункових документів на підтвердження оплати наданих послуг позивачем не наданий, відсутні документи щодо медичних призначень на проведене лікування. Вказує, що задоволена судом сума 50035,60 грн. Не відповідає загальній сумі згідно наявних документів (фіскальних чеків), яка складає 46752,69грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , вважає також невмотивованим стягнення моральної шкоди в розмірі 70000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_15 і аналогічно зауважує, що суд роз`яснивши ОСОБА_15 що вона має право на звернення до страховика за виплатою 5% страхової шкоди, на його думку, суд таким чином вирішив питання щодо обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_15 .
Порушення норм матеріального права апелянт мотивуює тим, що суд не прийняв до уваги доводи про необхідність застосування ст. 1188 УК України, які на його думку повинні були бути застосовані, оскільки шкода на його думку завдана кількома джерелами підвищеної небезпеки, тому, вважає, що шкода повинна була відшкодовуватися за принципом вини.
Також вказує на неврахування судом принципу розумності і справедливості при стягненні розміру відшкодування моральної шкоди, посилаючись, що суд не врахував майновий стан правопорушника, що підприємство має право зворотної вимоги до винної особи, а заробітна платня ОСОБА_8 складає всього 3 875 грн. На його думку, не враховано також майновий стан підприємства відповідача, посилаючись що на підприємстві працює більш як 150 чоловік, і стягнення одноразово з підприємства таких великих сум поставить підприємство фактично на грань банкрутства, що потягне за собою звільнення людей.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на ненадання судом належної оцінки правовій підставі використання транспортного засобу, посилаючись, що договір оренди та договір суборенди автобусу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 не посвідченні нотаріально, а тому, вважає в силу ч.1 ст. 219 ЦК України такий правочин є нікчемним.
Також в апеляції ОСОБА_6 зауважує, що суд при стягненні на користь Парасоцької з відповідача ТДВ Новомосковське АТП судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_11 пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 10000грн. не звернув увагу: що за актом виконаних робіт від 11.12.2017 року за участь у судових засіданнях сплачено 7 000грн., але адвокат представляла інтереси і як потерпілої, цивільний позов слухався лише один раз; витрати на складання позовної заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 2200 грн. є необґрунтованими; клопотання про накладення арешту на майно відповідача не було задоволено; цивільний позов задоволено по відношенню до двох відповідачів, а судові витрати стягнуті лише з одного.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 також просить вирок суду в частині задоволення цивільних позовів до ТДВ Новомосковське АТП скасувати, ухвалити новий вирок про відмову у задоволенні цивільних позовів до ТДВ Новомосковське АТП.
В обґрунтування неповноти судового розгляду, порушення норм процесуального і матеріального права наводить повністю аналогічні доводи викладені в апеляції генерального директора ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» ОСОБА_6 , які зазначені вище.

Заслухавши адвоката ОСОБА_7 , яка повністю підтримала доводи і вимоги як своєї апеляції так і апеляції генерального директора ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» ОСОБА_6 , і просила їх задовольнити, обвинуваченого і його захисника, які не заперечували проти задоволення скарг, потерпілих і їх захисників, які заперечували проти скарг, прокурора, яка також заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
За приписами п.9 ч.1 ст. 393 КПК України, цивільний відповідач може оскаржити вирок тільки в частині, що стосується вирішення цивільного позову.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, у тому числі звільнення обвинуваченого від покарання за актом амністії, в апеляційних скаргах не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів в апеляційних скаргах в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_23 з посиланням на неповноту судового розгляду, порушенням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими.
Відповідно до положень статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
За приписами частини 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 пункту 2 частини 3 та абзацу 6 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Апеляційним судом встановлено, що дані вимоги закону судом першої інстанції у вироку при вирішенні цивільних позовів вказаних вище потерпілих, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_23 були дотримані.
Ствердження в апеляціях, що цивільні позови необґрунтовані належними і допустимими доказами, і є невмотивованими з посиланням, що при вирішенні цивільного позову ОСОБА_13 та ОСОБА_15 не встановлений характер страждань потерпілих, скільки вони тривали, чи настали якісь негативні наслідки, в чому конкретно проявились, та суд вирішив питання щодо обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі за позовами цих осіб, вказавши на їх право звернення до страховика за виплатою шкоди здоров`ю та суми моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції ретельно з`ясував і дослідив в достатній мірі усі докази в їх сукупності навівши мотиви часткового задоволення позовів, визначивши і належним чином навів обґрунтування стягнення саме з ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство», моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_15 у розмірі 70 000грн., яка виразилася у моральних переживаннях потерпілої за своє здоров`я та життя під час ДТП, перенесеному фізичному болю, моральних переживаннях потерпілої у зв`язку зі спричиненнями тілесних ушкоджень, які потребували тривало лікування, порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілої, погіршенням стану здоров`я внаслідок перенесених травм, Аналогічно на користь потерпілого ОСОБА_13 у розмірі 50 тис.грн. та потерпілої ОСОБА_16 у розмірі 10 000грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди кожному потерпілому, суд першої інстанції враховував характер і тяжкість спричинених кожному окремому потерпілому тілесних ушкоджень та дотримався засад розумності, виваженості та справедливості.
Посилання в апеляціях цивільного відповідача, що потерпіла ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_13 не надали доказів, що вони зазнали моральних страждань, які виразилися в фізичному болі, тривозі, безпомічності, страху за своє здоров`я, життя, а потерпілий ОСОБА_13 не довів, що після травми він не може виконувати свою є неспроможними і безпідставними та такими що фактично зводяться до переоцінки обставин і доказів.
Розмір моральної шкоди кожному вказаному вище потерпілому визначений судом, виходячи з встановлених обставин в їх сукупності, зокрема із спричинення фізичного болю, страждання, яких зазнали потерпілі від ушкодження здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної безпеки з вини водія ОСОБА_8 , підтверджено встановленими судом обставинами вчинення кримінального правопорушення показами самих потерпілих наданих ними у суді першої інстанції, дослідженими у суді іншими доказами, медичними довідками, документами на потерпілих, висновками експертів картками, що є достатньо і в повній мірі вмотивовано судом і відповідає та узгоджується з вимогами ст. ст. 23, 1167 ЦК України, якими визначено підстави і порядок відшкодування моральної шкоди.
Ствердження в апеляціях цивільного відповідача, що суд не надав оцінки правовій підставі використання транспортного засобу відповідачем з посиланням, що договір оренди та договір суборенди автобусу нотаріально не завірені, а тому на їх думку в силу ч.1 ст. 219 ЦК України є нікчемними, колегія суддів, вважає необґрунтованими і безпідставними.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автобуса-D «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Новотрансавто». Водночас, згідно з договором № б/н оренди автотранспортного засобу від 11.05.2017 року та договору № 47/17 суборенди автотранспортного засобу від 12.05.2017 року користувачем вищевказаного автобуса є відповідач ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство», яке на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом та несе всі ризики від його використання як законний володілець.
Посилання цивільного відповідача на відсутність нотаріального посвідчення зазначених вище договорів, не спростовують встановленого факту володіння вказаним автобусом цивільним відповідачем ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство». Спір щодо вказаних договорів у даному провадженні не розглядається та доказів про встановлення нікчемності цих договорів цивільним відповідачем не надано, і апеляційним судом таких доказів не виявлено, а тому рішенням суду щодо цивільної відповідальності саме ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і таким що відповідає і узгоджується з вимогами ст. 1187 УК України.
Є безпідставними і таким, що не відповідає дійсності ствердження в апеляціях цивільного відповідача про те, що суд за позовами ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вирішив питання щодо обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі, оскільки роз`яснення судом потерпілим їх права на звернення до страховика за виплатою страхової виплати не є вирішенням питання щодо його обов`язків.
Не знайшли свого підтвердження доводи в апеляціях, що суд у порушення норм процесуального права прийняв до розгляду цивільний позов ОСОБА_13 , який був ним поданий після початку судового розгляду та що позови були розглянуті без участі позивачів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Так, за матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з неявкою потерпілих судовий розгляд 31.08.2017 року був відкладений на 27.09.2017 року і цієї ж дати наданий до суду позов ОСОБА_13 .
Потерпілі- цивільні позивачі ОСОБА_15 та ОСОБА_24 були допитані у судовому засіданні суду першої інстанції, які свої позови підтримали і просили їх задовольни, що підтверджено матеріалами кримінального провадження. Їх відсутність у судовому засіданні 04.09.2018 року при дебатах, на що посилається цивільний відповідач в своїх апеляціях в розумінні приписів ч.1 ст. 326 КПК України не є підставою для залишення їх позовів без розгляду.
Є необґрунтованим і безпідставним доводи цивільного відповідача в апеляційних скаргах щодо неповноти судового розгляду з посиланням на безпідставну відмову судом першої інстанції в допиті свідка ОСОБА_17 , водія другого автомобіля Краз 6510 і незастосування судом положень ст. 1188 ЦК України, яка передбачає спільну відповідальність власників (володільців джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоди, незалежно від їх вини, оскільки не встановлено спричинення шкоди, крім діями транспортного засобу, яким керував ОСОБА_8 також і діями транспортного засобу, яким керував ОСОБА_17 , тому підстави для застосування судом вказаної норми закону відсутні. Інші доводи цивільного відповідача з цього питання виходять за межі цивільних позовів, тому в даному провадженні не приймаються до уваги.
Щодо стверджень цивільного відповідача в апеляціях про недодержання засад розумності і справедливості з посиланням, що суд не врахував, що підприємство не є винною особою, а лише в силу закону є особою, що відповідає за шкоду, заподіяну працівником, підприємство надавало документи для здійснення страхової виплати усім потерпілим, позасудовим врегулюванням виплачувалась сума на лікування потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , підприємство має право регресу, а заробітна платня ОСОБА_8 складає 3875 грн., і виплата стягнених з підприємства сум на користь потерпілих призведе до банкрутства цивільного відповідача, то такі ствердження є необґрунтованими і безпідставними та такими, що не дають підстави вважати, визначенні судом розміри грошового відшкодування моральної шкоди поза межами розумності і справедливості.
За положеннями ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди.
Апеляційним судом встановлено, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди кожному потерпілому, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 судом першої інстанції вказані вище вимоги закону дотримані з врахуванням засад розумності і справедливості.
Посилання цивільного відповідача про його можливе банкрутство є лише припущенням. Крім того, така обставина не є безумовною для врахування визначення розміру моральної шкоди і не узгоджується з положеннями вказаної вище норми закону.
При визначенні судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди кожному вказаному вище потерпілому, апеляційним судом не виявлено порушень засад розумності та справедливості, та порушень норм матеріального та процесуального закону, а тому вимоги апеляційних скарг цивільного відповідача в цій частині не підлягають задоволенню.
Разом з тим, щодо доводів цивільного відповідача в апеляціях стосовно задоволення цивільного позову ОСОБА_12 не на користь потерпілої ОСОБА_25 , а на користь ОСОБА_12 є такими, що частково заслуговують на увагу.
Так, доводи цивільного відповідача ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство», що ОСОБА_12 не має права заявляти позов в інтересах ОСОБА_18 , перевірялися судом першої інстанції і за висновком суду вони є необґрунтованими. З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки за обставинами матеріалів ОСОБА_18 отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого перебувала і перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви як потерпілою, що не оспорюється сторонами кримінального провадження, а тому згідно положень ч. 6 ст. 55 КПК України потерпілою у цьому кримінальному провадженні визнано її сестру ОСОБА_12 , яка за ст. 56 КПК України має відповідні права потерпілої, а тому ОСОБА_12 мала право подавати позов в інтересах потерпілої ОСОБА_18 .
Проте право на відшкодування шкоди як матеріальної так і моральної має тільки особа, якій вона спричинена ( ст. 128 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України).
Однак, суд першої інстанції згідно вироку, встановивши розмір спричинення матеріальної та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_18 стягнув їх на користь іншої особи ОСОБА_12 помилково визнавши наявність її права на подання цивільного позову в інтересах потерпілої ОСОБА_18 як право на їх стягнення на її користь, що суперечить і протирічить вказаним вище нормам закону.
При цьому, суд у вироку фактично не обґрунтував і не навів мотиви такого свого рішення, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_18 що є підставою для скасування такого судового рішення та позбавляє апеляційний суд можливості перевірити доводи апеляцій цивільного відповідача в цій частині та прийняти своє рішення.

А тому за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, колегія суддів змушена застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, та керуючись загальними засадами кримінального провадження п.2 ст. 7 КПК України, колегія суддів, вважає необхідним частково задовольнити апеляційні скарги, вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_18 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок залишити без змін.
При новому судовому розгляді, суду належить розглянути цивільний позов відповідно до вимог чинного законодавства, перевірити доводи апеляційних скарг в цій частині, постановивши законне та мотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги цивільного відповідача в особі генерального директора ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» ОСОБА_6 , представника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТДВ «Новомосковське автотранспортне підприємство» - задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_18 - скасувати та в цій частині призначити новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4