Справа № 1-34/03
Провадження № 1-о/456/1/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в :
04 вересня 2018 року до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Заяву ОСОБА_7 мотивує тим, що 14.11.2003 р. Апеляційним судом Львівської області відносно нього ухвалено вирок, відповідно до якого його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Нововиявленою обставиною вважає той факт, що в ході досудового розслідування та розгляду кримінальної справи відносно нього, очевидним було зловживання слідчого, прокурора та суду, покладених на них обов`язків. Зокрема, у вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. вказано, що: «Показання ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що в процесі досудового розслідування, в результаті застосування до нього заборонених методів слідства, він оговорив себе і дав невірні показання з метою уникнення відповідальності за скоєне, оскільки ОСОБА_7 раніше не звертався у відповідні органи із заявами про застосування відносно нього заборонених методів слідства, всі покази в ході досудового розслідування щодо вчинених злочинів писав власноручно або ж давав під час проведення слідчих дій в присутності понятих та адвоката». Натомість, у додатковій ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. зазначено: «Описані недоліки свідчать про низьку кваліфікацію або ж недобросовісність відношення працівників міліції, правоохоронних органів до виконання ними своїх обов`язків під час розслідування ними кримінальної справи відносно ОСОБА_7 ». Крім того, в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. суд зазначив, що: «В процесі затримання ОСОБА_7 до останнього застосовувалось фізичне насильство, міліціонером ОСОБА_8 було застосовано табельну зброю, в результаті чого йому було завдано тілесних ушкоджень». Засуджений ОСОБА_7 стверджує, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. підтверджено той факт, що органи досудового розслідування мали недостатню кваліфікацію і недобросовісно розслідували кримінальну справу відносно нього, а також те, що суд признає, що в даному випадку відсутній контроль за дотриманням законодавства в ході проведення досудового розслідування із сторони органів прокуратури. Крім того, посилається на те, що 26.01.2003 р. та 27.01.2003 р. під час проведення допиту та слідчого експерименту, помічнику прокурора, прокурору-криміналісту та слідчому прокуратури Стрийського району було видно, що до нього застосовувалось фізичне насильство, але їх не зацікавило походження гематом та синців на його тілі. Також стверджує, що у вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р., наявність факту застосування відносно нього фізичного насильства виключається, оскільки всі слідчі дії проведенні з участю адвоката. Однак, вважає, що такий висновок суду не відповідає дійсності, оскільки явка з повинною, допит, написані ним без адвоката, а суд не міг не знати про даний факт. Таким чином, вважає, що наявними є три різних процесуальних рішення від 14.11.2003 р., ухвалених відносно нього, які не відповідають матеріалам кримінальної справи.
В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився у зв`язку з тим, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у ФБУ виправній колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Про розгляд заяви ОСОБА_7 був належним чином повідомленим, про що свідчить розписка останнього на рекомендованому повідомленні, яке повернулось на адресу суду з ФБУ виправній колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Окрім цього, на адресу начальника ФБУ виправної колонії №18 УФСИН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу судом направлявся лист з проханням повідомити суд про можливість проведення судового засідання щодо розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами в режимі відеоконференції, однак відповіді на вказаний запит судом не отримано. Окрім цього, отримавши повідомлення про час та місце розгляду справи, засуджений ОСОБА_7 з жодними заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався, а відтак колегією суддів вирішено розглянути заяву ОСОБА_7 у його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.2 ст.466 КПК України, проти чого учасники кримінального провадження не заперечили.
Захисник засудженого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні заяву про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами підтримала, просила суд її задоволити.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами.
Заслухавши думку адвоката ОСОБА_6 , прокурора, вивчивши заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав.
Оглядом матеріалів справи №1-34/03 встановлено, що вироком колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України та відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю скоєних злочинів, ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 30.03.2004 р. касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати для розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. щодо ОСОБА_7 без змін.
04.09.2018 р. на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами.
Засуджений ОСОБА_7 нововиявленими обставинами вважає:
-той факт, що Апеляційним судом Львівської області ухвалено три процесуальні рішення від 14.11.2003 р., які за своїм змістом не відповідають матеріалам кримінальної справи;
-на досудовому розслідуванні, під час написання ним явки з повинною та його допиту йому не було надано адвоката;
-в ході досудового розслідування, працівники поліції застосовували відносно нього фізичну силу, що свідчить про недобросовісне виконання працівниками правоохоронних органів, покладених на них обов`язків.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Що стосується першої обставини, яку засуджений ОСОБА_7 вважає нововиявленою, про те, що Апеляційним судом Львівської області ухвалено три процесуальні рішення від 14.11.2003 р., які за своїм змістом не відповідають матеріалам кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Так, засуджений ОСОБА_7 звертає увагу колегії суддів на те, що у вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. вказано, що: «Покази Кукляка в судовому засіданні про те, що в процесі досудового слідства в результаті застосування недозволених методів слідства він оговорив себе і дав неправдиві покази в частині скоєння зґвалтування ОСОБА_9 , а також його висловлювання такого ж характеру, викладені в поступившій в адресу суду заяві стосовно даних ним показів в процесі досудового слідства по епізоду вбивства і зґвалтування ОСОБА_10 , суд вважає неправдивими і надуманими з метою уникнення відповідальності за скоєне, оскільки ОСОБА_11 раніше нікуди не звертався із заявами про застосування недозволених методів слідства і свої покази з приводу вказаних епізодів злочинної діяльності в процесі досудового слідства писав власноручно, або давав їх під час проведення слідчих дій з участю понятих, адвоката чи прокурора, що унеможливлює застосування будь-якого недозволеного впливу з метою отримання показів.»
В окремій ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. вказано, що: «Зазначені недоліки свідчать про низьку кваліфікацію або недобросовісне відношення працівників слідчого апарату правоохоронних органів до виконання своїх службових обов`язків при розслідуванні даної справи, а також про відсутність дійового нагляду за дотриманням законодавства України в процесі проведення досудового слідства з боку органів прокуратури що недопустимо в подальшій роботі в боротьбі із злочинністю» / Т.3 а.с. 310/.
Колегія суддів звертає увагу засудженого ОСОБА_7 на те, що вказаний вище абзац з окремої ухвали Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. стосується недоліків роботи досудового слідства, однак жодним чином не стосується та не підтверджує факту застосування недозволених методів слідства відносно ОСОБА_7 в ході розслідування кримінальної справи.
Зокрема, Апеляційний суд Львівської області, в окремій ухвалі від 14.11.2003 р. вказує на те, що показами потерпілої ОСОБА_12 і поясненнями ОСОБА_13 встановлено, що 25.01.2003 р. ОСОБА_7 приставав до них не сам, а разом з одітим в шкіряну куртку товаришем, який в подальшому ОСОБА_11 покинув та пішов у сторону вокзалу. Однак, органом досудового слідства (слідчий ОСОБА_14 ) не проведено ніяких мір, направлених на встановлення і допит свідка ( а можливо і співучасника), що був з ОСОБА_11 на місці події. Крім того, колегія суддів звернула увагу органу досудового слідства і на ряд інших недоліків, які останні допустили при розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_7 .
Крім того, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. з кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України виділено в окреме провадження матеріали стосовно застосування насильства, зброї і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в процесі затримання 26.01.2003 р.
Посилання ОСОБА_7 на те, що при затриманні до нього застосовувалось фізичне насильство, що стверджується протоколом його утримання в кімнаті затриманих від 26.01.2003 р. та висновком судово-медичної експертизи №48 від 26.01.2003 р. не спростовують винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України; оцінку зібраним доказам надано при ухваленні вироку від 14.11.2003 р., яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, вказаний вирок переглянуто Верховним судом України і такий набрав законної сили.
Що стосується твердження ОСОБА_7 про те, що на досудовому розслідуванні, під час написання ним явки з повинною йому не було надано адвоката, слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до ч.ч.1 1, 2 ст. 43-1 КПК України (в редакції від 28.12.1960 р. із змінами та доповненнями станом на 30.01.2003 р.) підозрюваним визнається: особа, затримана по підозрінню у вчиненні злочину; 2) особа, до якої застосовано запобіжний захід до винесення
постанови про притягнення її як обвинуваченого. Підозрюваний має право: знати, в чому він підозрюється; давати показання або відмовитися давати показання і відповідати на запитання; мати захисника і побачення з ним до першого допиту; подавати докази; заявляти клопотання і відводи; вимагати перевірки судом чи прокурором правомірності затримання; подавати скарги на дії і рішення особи, яка провадить оперативно-розшукові дії та дізнання, слідчого і прокурора, а за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки.
Згідно з п.п. 3,4 ч.1 ст. 45 КПК України (в редакції від 28.12.1960 р. із змінами та доповненнями станом на 30.01.2003 р.) участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою: у справах осіб, які не володіють мовою, якою ведеться судочинство - з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення; коли санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення - з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення.
Оглядом матеріалів справи №1-34/03 встановлено, що 26.01.2003 р. ОСОБА_7 написав явку з повинною в якій визнав вину у вчиненні злочинів, за які його засуджено вироком Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р., явку з повинною написав власноручно та зобов`язався в процесі розслідування кримінальної справи надати детальні пояснення з приводу вчинення ним кожного злочину, про що і розписався /Т.1 а.с. 22/. Окрім цього, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_7 та доповнення до них, в яких останній більш детально описує обставини злочинів, які були вчинені ним 25.01.2003 р. /Т.1 а.с. 23-25/.
Колегія суддів критично відноситься до твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що під час написання ним явки з повинною та проведення допиту від 26.01.2003 р. у нього не було адвоката, оскільки, беручи до уваги вищевказані норми КПК України (в редакції від 28.12.1960 р. із змінами та доповненнями станом на 30.01.2003 р.), участь захисника при кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст.115 КК України (яка була інкримінована підозрюваному) не була обов`язковою. Окрім цього, засуджений ОСОБА_7 не був позбавлений можливості заявляти подібного роду клопотання, однак таким правом у встановленому законом порядку не скористався. Суд не вважає вказану обставину нововиявленою, в розумінні ст. 459 КПК України (в редакції від 13.04.2012 р.).
Що стосується покликань засудженого на застосування відносно нього незаконних методів досудового слідства під час досудового розслідування кримінального провадження, то в даному випадку колегія суддів приходить до наступного висновку.
Оглядом матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду підсудний ОСОБА_7 зазначав про наведені факти і такі були перевірені як судом першої, так і судом касаційної інстанції. Окрім цього, за неодноразовими зверненнями ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього під час досудового розслідування незаконних методів досудового слідства, правоохоронними органами було проведено та припинено перевірку (матеріали ЖЕО №6431 від 04.08.2016 р., №8020 від 28.09.2016 р., №9839 від 21.12.2016 р.).
Крім того, колегія суддів звертає увагу ОСОБА_7 на наступне.
Статтею 459 КПК України передбачений вичерпний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
Як на правову підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_7 покликається на п.2 ч.2 ст.459 КПК України, а саме зловживання слідчого, прокурора та суду під час кримінального провадження.
Однак, колегія суддів звертає увагу засудженого ОСОБА_7 на наступне.
На підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 р. «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» пункт 2 частини другої статті 459 КПК України (в редакції від 13.04.2012 р.) виключено.
А відтак, така підстава для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, як зловживання слідчого, прокурора чи суду під час кримінального провадження, як на момент подання засудженим заяви, так і на момент постановлення судового рішення, в кримінально-процесуальному законі відсутня.
Крім того, слід вказати, що зловживання слідчого, прокурора чи суду під час кримінального провадження за своїм змістом підпадає до виключних обставин, які передбачені ст. 459 КПК України, і не належить до нововиявлених обставин в розумінні закону.
Також слід зазначити, що у поданій засудженим ОСОБА_7 заяві від 07.08.2018 р., останній просить призначити до розгляду його заяву про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами, що судом виконано відповідно до вимог чинного законодавства, однак засудженим не вказано мети призначення його заяви до розгляду, не зазначено по суті прохальної частини вказаної заяви.
Відповідно до ч.1 ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
Згідно з ч.1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що наведені засудженим ОСОБА_7 обставини, не підпадають під ознаки нововиявлених обставин, передбачених ч.1 ст. 459 КПК України, засудженим ОСОБА_7 у поданій заяві не зазначено мети розгляду поданої заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами та беручи до уваги, що вказана заява не підтверджується жодними належними та допустими доказами, а виключно припущеннями засудженого ОСОБА_7 , а відтак заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.459-467 КПК України,

у х в а л и в :
Заяву засудженого ОСОБА_7 від 07.08.2018 р. про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 р. за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської протягом семи діб із дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3