ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2019 року
справа № 344/1256/16-к
провадження № 51-122км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003920, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Івано-Франківська, не судимого в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 6 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 6 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 15 серпня 2017 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 23 вересня 2015 року о 17:50, перебуваючи в коридорі на восьмому поверсі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, дочекавшись приходу ОСОБА_8 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 цього будинку, здійснив напад на неї, завдавши потерпілій один удар в обличчя, внаслідок чого остання вдарилась головою об стіну, втратила свідомість та впала на підлогу. У результаті завданого удару ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, що ускладнилось післятравматичним невритом лівого лицевого нерва, та легкі тілесні ушкодження. Реалізовуючи умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 відкрито викрав у потерпілої вироби із золота 750 проби: браслет, ланцюжок і хрестик загальною вартістю 18 460,48 грн, мобільний телефон «IРhone 4» з сім-картою загальною вартістю 4914 грн та гроші в сумі 200 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам закону, оскільки в обвинувальному акті вказано про вчинення ОСОБА_6 злочину за ч. 4 ст. 187 КК, хоча це, на його думку, може бути визначено лише за вироком суду;
- до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію щодо вчинення злочину саме ним, а також про закінчення досудового розслідування;
- наявні у провадженні докази його винуватості: - документи з інформацією про телефонні дзвінки та висновок судово-медичної експертизи від 27 листопада 2015 року № 813, є недопустимими, оскільки отримані з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), чим порушено його право на справедливий суд;
- у матеріалах провадження відсутні ухвали слідчих суддів про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до інформації, що містить телефонні дзвінки абонентського номера, яким він користувався, а також доступ до медичної документації, наданої на виконання експертиз, зокрема, медичних карток його та потерпілої;
- на порушення ст. 290 КПК органом досудового слідства не надано для ознайомлення (не відкрито) жодного експертного висновку, у тому числі висновку судово-медичної експертизи від 27 листопада 2015 року № 813, а також ухвал слідчих суддів про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів, а саме медичних карток;
- у вироку зазначено, що його затримано 24 грудня 2015 року, проте його фактично затримано 23 грудня 2015 року близько 10:00 і саме цього дня з ним почали проводити слідчі дії та за постановою йому було призначено захисника із зобов`язанням останнього прибути до прокуратури 24 грудня 2015 року о 07:00, при цьому йому не було надано права на конфіденційне побачення із захисником.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу; прокурор просила залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити, у тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів провадження видно, що суд розглянув провадження в межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення відповідно до фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими. Також до обвинувального акта долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, у якому зазначено проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення.

За таких обставин доводи у касаційній скарзі про невідповідність обвинувального акта та реєстру вимогам кримінального процесуального закону є безпідставними.

Матеріали провадження містять витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) від 23 вересня 2015 року, згідно з яким злочин щодо ОСОБА_8 вчинила невідома особа, оскільки особи ОСОБА_6 на той час встановлено не було.

Витяг з ЄРДР щодо внесення до нього прокурором до відомостей про закінчення досудового розслідування не є доказом і не являється тим документом, який сторона обвинувачення зобов`язана відкрити стороні захисту в порядку ст. 290 КПК. За наявності даних про відкриття матеріалів провадження як ОСОБА_6 , так і його захиснику, останні не зазначили, яким чином невнесення прокурором цих відомостей до ЄРДР вплинуло на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості, кваліфікації дій засудженого та розміру призначеного йому покарання.

З матеріалів провадження, журналів та аудіозаписів судових засідань, змісту апеляційної скарги убачається, що під час судового розгляду провадження сторона захисту не вказувала на наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених в ході досудового розслідування, та не наводила жодних доводів з цього приводу, тому відповідні доводи, що містяться у касаційній скарзі засудженого, не були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до вимог частин 2, 9 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної, щодо якої здійснюється провадження прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Твердження у скарзі про те, що ОСОБА_6 не відкривалися усі матеріали досудового розслідування, а саме висновки експертиз та ухвали слідчих суддів про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів - медичних карток спростовуються здобутими під час касаційного розгляду кримінального провадження доказами, оскільки судами нижчих інстанцій ці питання не перевірялися у зв`язку з тим, що їх оскаржено не було.

У реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про проведення 29 січня 2016 року такої процесуальної дії, як ознайомлення обвинуваченого та захисника з матеріалами досудового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні касаційного суду надав опис матеріалів досудового розслідування у двох томах: 1 том у кількості 243 аркуша, 2 том 232 аркуша, та копію розписки ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 в яких зазначено, що ці особи підтверджують надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування, а саме з томом 1 на 243 аркушах та томом 2 на 232 аркушах.

У наданому описі, зокрема, містяться копії медичних документів, висновки судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів та ухвали слідчих суддів про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів.

При цьому медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, а саме - надана безпосередньо потерпілою особою або на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

У обвинувальному акті є посилання на висновок судово-медичної експертизи та його короткий зміст.

У реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено прийняте процесуальне рішення постанова про призначення судово-медичної експертизи.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції наводила зміст судово-медичної експертизи, характер та локалізацію тілесних ушкоджень потерпілої, що підтверджується аудіозаписом судового засідання.

Крім того, обвинувачений та захисник під час судового розгляду не заперечували, що потерпілій було завдано саме тяжкі тілесні ушкодження, зазначаючи при цьому, що умисел ОСОБА_6 був направлений на відкрите викрадення майна без заподіяння шкоди здоров`ю, а тяжкі тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок його необережних дій.

Письмові докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину (протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання та огляду речей, ухвали слідчих суддів про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів, висновки експертиз), містяться у матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи те, що питання неповного відкриття матеріалів кримінального провадження порушено засудженим лише на стадії касаційного розгляду, а у касаційного суду відсутні повноваження щодо оцінки доказів та за наявності у матеріалах кримінального провадження вищезазначених документів, наданих прокурором на спростування доводів касаційної скарги засудженого, Суд не вбачає підстав вважати, що органом досудового розслідування на порушення ст. 290 КПК не відкрито стороні захисту матеріали кримінального провадження, тому скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Стосується доводів засудженого про те, що його фактично затримано 23, а не 24 грудня 2015 року, з матеріалів провадження убачається, що засуджений під час досудового розслідування, обрання йому запобіжного заходу, у судах першої й апеляційної інстанцій таких доводів не наводив та відповідних клопотань не заявляв.

Однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється за принципом змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Однак, посилаючись на зазначені обставини лише в суді касаційної інстанції, доказів на підтвердження таких доводів засуджений та захисник не надали, будь-яких клопотань щодо перевірки цих обставин не заявляли та не вказали, яким чином ці обставини впливають на законність прийнятого судом рішення, з урахуванням того, що суд постановив вирок, використовуючи лише ті докази, які сприймав безпосередньо у судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу, поєднаному із заподіянням останній тяжких тілесних ушкоджень, ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Обвинувачений ОСОБА_6 у суді свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та підтвердив, що чекав на потерпілу ОСОБА_8 між поверхами будинку, в якому проживає потерпіла, з метою її пограбувати. У той момент, коли ОСОБА_8 вийшла з ліфта, він долонею штовхнув потерпілу в обличчя, від чого та зробила декілька кроків назад, сповзла вздовж стіни та впала на плитку підлоги, після чого він зірвав з її шиї ланцюжок і з руки браслет. Вважав, що вчинив грабіж і необережне тяжке тілесне ушкодження, а не розбій.
Суд першої інстанції встановив, що ці його показання щодо фактичних обставин злочину в цілому узгоджуються з показаннями потерпілої й свідків та з іншими доказами. Вищевказані докази ретельно досліджені судом першої інстанції, визнані достатніми й допустимими і такими, що у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.
У матеріалах провадження відсутні дані, що ОСОБА_6 діяв з необережності, та вбачається, що він застосував насильство з метою заволодіння майном, тому кваліфікація його дій залежить від ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою.
З висновку судово-медичної експертизи убачається, що потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Отже, за встановлених судом обставин дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК кваліфіковано правильно.
Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника, надав належну оцінку всім доводам апеляційної скарги, яка при цьому не містила посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Тому підстави для задоволення вимог касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 Перехідних положень цього кодексу, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІII, Суд

ухвалив:
Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 6 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, його касаційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3