Справа № 471/311/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2019 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, начальника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка скаргу начальника Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на бездіяльність посадових осіб Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
ВСТАНОВИВ :
Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативною воно розглядається

Заявник подала до слідчого судді вказану скаргу, в обґрунтування якої посилалась на те, що 12 березня 2019 року вона звернулась до Братського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
Проте, 12 квітня 2019 року отримала лист начальника Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, із якого слідує, що відомості за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.
Що, у свою чергу, й стало підставою для подання указаної скарги, позаяк, на думку, скаржника має місце протиправна бездіяльність.
За такого, суб`єкт звернення висунула вимоги про визнання бездіяльності посадових осіб Братського ВП ГУНП в Миколаївській області протиправною та зобов`язання внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за її заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала з підстав, що викладені у скарзі, просила їх задовольнити.
Представник Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в судове засідання не прибув, про його дату, час і місце повідомлений згідно положень КПК України, причин неявки не зазначив, проте, слідчий суддя не вбачав у цьому перешкод для розгляду порушеного перед ним питання по суті, зокрема, й виходячи із норми ст. ч.3 ст. 306 КПК України.

Установлені слідчим суддею фактичні обставини

В ході розгляду скарги було достовірно установлено, що 12 березня 2013 року за вих. № 2423/6 начальник Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області звернулась до Братського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
Проте, відповідні відомості за цією заявою внесені не були, що підтверджується листом за підписом начальника Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 01 квітня 2019 року за № 1840/56-2019.

Не погодившись із цим, суб`єкт звернення подала вказану скаргу.

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Тож, слідчий суддя, заслухавши позицію особи, яка подала скаргу, перевіривши доводи і обґрунтованість поданої на його розгляд скарги, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.
Зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя, під яким, згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема, ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Також, слідчий суддя ураховує те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.
У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків внесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми ст. 214 КПК України.
Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 КПК України) випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК із даного питання, так як дискредаційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають лише у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням.
З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію.
Адже, на етапі прийняття та внесення даних за зверненням особи до ЄРДР посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.
Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу, заяву про вчинення кримінальних правопорушень, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було, що достовірно установлено в ході розгляду скарги і підтверджується листом начальника ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 01 квітня 2019 року.
За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя, розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих доказів, на час її розгляду, вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.
При цьому, КПК України не зобов`язує особу звернутись саме до того органу досудового розслідування, у межах юрисдикції якого, на думку заявника, учинено кримінальне правопорушення, а надає останньому право звернення до будь - якого із органів Національної поліції, який, у разі встановлення того, що досудове розслідування віднесене до підслідності іншого органу досудового розслідування вчиняє ряд правових процедур щодо передачі кримінального провадження.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, то слідчий суддя не сприймає їх як слушні, оскільки запропонований особою, яка подала скаргу, спосіб захисту порушених прав в цій частині не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому не може бути застосований як ефективний, адже ст. 307 вказаного Кодексу не передбачений.
Тож, слід відмовити у задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності суб`єкта оскарження протиправною, оскільки дана вимога заявника викладена у скарзі не ґрунтується на нормах ст. 307 КПК України, яка передбачає, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування ухвала слідчого судді може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги, тобто, апріорі, у разі прийняття ухвали слідчим суддею про зобов`язання вчинити певну дію, такий факт є встановленим, адже без його наявності, у світлі положень вищезазначеної статті, слідчий суддя мав би прийняти судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Як наслідок, вимоги внесеної на розгляд слідчого судді скарги підлягають частковому задоволенню, а саме : лише у частині зобов`язання учинити дію, пов`язану з внесенням відомостей до ЄРДР.
А тому, з цих мотивів, ст.ст.214, 303 306, 369- 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу (слідчого) Братського ВП ГУНП в Миколаївській області вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України ( після подання заяви / повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою начальника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області ОСОБА_4 від 12 березня 2019 року (вих. № 2423/6) про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 382 КК України ( отримана Братським ВП ГУНП в Миколаївській області 19 березня 2019 року за № 334) у строки, визначені ст. 214 вказаного Кодексу.
В решті вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1