Справа № 314/5075/18
Провадження № 1-кп/314/398/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження №0000969 від 17 жовтня 2018 року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, що має на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працевлаштованого на Запорізькому феросплавному заводі помічником машиніста тепловоза, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає по АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
До Вільнянського районного суду Запорізької області в порядку ст.291 КПК України надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , проходячи в період часу з 18.11.2016 по 14.07.2017 службу на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)», тобто будучи особою молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби, та будучи відповідно до підпункту «д» пункту 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», умисно не подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, яка подається наступного року після припинення такої діяльності, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.366-1 КК України, за наступних обставин: наказом Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) від 18.11.2016 №249 о/с, Устінського ОСОБА_6 було призначено на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки цієї установи, а наказом тієї ж установи №259 о/с від 28.11.2016 року присвоєно спеціальне звання молодший сержант внутрішньої служби.
Згідно з ч.6 ст.14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року № 2713-ІV, молодший сержант внутрішньої служби належить до осіб молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби, тому ОСОБА_3 , відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VІІ є суб`єктом, на якого поширюється дія вищевказаного Закону України, та є суб`єктом декларування.
В день призначення на посаду 18.11.2016 ОСОБА_3 ознайомлений із попередженням про відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, зокрема з вимогами статті 366-1 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_3 звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення 14.07.2017 року на підставі наказу ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» від 14.07.2017 №167/ОС-17 та ознайомлений цього ж дня під особистий підпис з вимогами ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо зобов`язання до 01.04.2018 року подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік шляхом заповнення відповідної форми на веб-сайті Національного агентства в Реєстрі.
Абзацом другим частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктів 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. При цьому відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації - Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, така декларація суб`єкта декларування подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність.
Частиною першою Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.
Проте, станом на 26.10.2018 року, згідно з відомостями з Реєстру, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_3 не подав, хоча зареєструвався в Реєстрі 18.03.2017. У зв`язку з цим Національне агентство листом від 09.07.2018 року №44-01/29668/18 повідомило ОСОБА_3 про факт неподання відповідної декларації, та зобов`язало останнього подати декларацію після звільнення протягом 10 днів з дня отримання повідомлення, згідно з вимогами ст.49 вищевказаного Закону.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 063), лист Національного агентства, яким повідомлено ОСОБА_3 про необхідність подання декларації, 24.07.2018 року останній отримав особисто, однак упродовж, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», десяти діб, ОСОБА_3 , декларацію не подав та не надав жодних пояснень або заперечень щодо поважності причин неподання декларації.
Тим самим, ОСОБА_3 , будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання після звільнення декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», у період часу з 01.01.2018 по 01.04.2018, перебуваючи за місцем реєстрації, фактичного місця мешкання, роботи, тощо, діючи умисно, не подав її.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 366-1 КК України, як «умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
До суду надано угоду про визнання винуватості, укладену 30 жовтня 2018 року між заступником керівника Токмацької місцевої прокуратури в Запорізькій області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 366-1 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 , у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди було узгоджене покарання, яке необхідно призначити за ст. 366-1 КК України за скоєння кримінального правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконання функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та покласти на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК та КК України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні угоди.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості підтримав, не заперечував проти її затвердження.
Заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди прокурор та обвинувачений, визначена в порядку визначеному Кримінальним кодексом України. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладання такої угоди судом не встановлено, угода не суперечить інтересам суспільства.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473, ст.ст. 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, положення ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується з призначенням судом узгодженого покарання.
Суд переконався, що укладення угоди є цілком добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню відсутній.
Прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого до суду не подавались.
Витрати на проведення експертизи, речові докази за кримінальним провадженням відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30.10.2018 між заступником керівника Токмацької місцевої прокуратури в Запорізькій області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.10.2018 за ст. 366-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконання функцій держави та місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 на період встановленого іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_8
13.12.2018