ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/490/18 Справа № 205/3384/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

12 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_5 раніше був судимий за умисні тяжкі і середньої тяжкості злочини, при цьому, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин. Окрім того суд наголошує, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, бажання працювати не виявляє, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі мав 1 дисциплінарне стягнення, та жодного дисциплінарного заохочення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що він не став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї засуджений просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений вказує на те, що за станом здоров`я не має можливості працювати. Окрім того, на думку засудженого, він не становить небезпеки для оточуючих, а тому наявні підстави для задоволення його клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який проти задоволення скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Так, судом враховано, що вироком Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
З 19 грудня 2016 року ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Дніпровська виправна колонія № 89», та станом на 06 липня 2018 року відбув 2/3 частини призначеного покарання.
Судом також взято до уваги, що ОСОБА_5 раніше був судимий за умисні тяжкі і середньої тяжкості злочини, належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин, за який на даний час і відбуває покарання.
Окрім того суд взяв до уваги, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, бажання працювати не виявляє, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі мав 1 дисциплінарне стягнення, при цьому - жодного дисциплінарного заохочення.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо наявності захворювань, які перешкоджають його працевлаштуванню, то жодних доказів на підтвердження наведених обставин засудженим надано не було, відсутні такі відомості й в матеріалах провадження.
Окрім того, на переконання колегії суддів, такі відомості на висновки суду вплинути не можуть, оскільки інші встановлені судом обставини підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не нають.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого у сукупності з іншими обставини, які можуть вплинути на його висновки.
З огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4