У Х В А Л А
(про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)
Справа № 340/190/17
Провадження № 1-кп/348/44/18

20 грудня 2018 року м.Надвірна Колегія суддів Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

за уч. прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження №0000014 від 17.01.2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України, -

встановила:

На розгляді Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження за №0000014 від 17.01.2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань №12. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 01.11.2018 року обвинуваченому продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.12.2018 року.

В судовому засіданні 20 грудня 2018 року від прокурора поступило клопотання про подальше продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , так як на даний час провадження по суті не розглянуто, судовий розгляд відкладається після строку, на який його було продовжено попередньою ухвалою суду, ризики, встановлені при обранні запобіжного заходу на сьогоднішній день не відпали та продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти продовження строку тримання його під вартою, просять звільнити його з-під варти та змінити йому обраний запобіжний захід на домашній арешт цілодобово, зазначили, що прокурором надалі не доведено наявність обґрунтованих ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в провадженні, чи впливати на свідків, потерпілих чи експертів обвинувачений не буде.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження, прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя, здоров"я, статевої свободи та статевої недоторканості особи, що спричинило смерть особи. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованих йому злочинах, а також відсутність будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у колегії суддів немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, колегія суддів з урахуванням вищенаведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів враховує, що запобіжний захід має на меті, зокрема, попередження спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

Вирішуючи дане питання, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей.

В рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», п.36, зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду, однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ в справі «Харченко проти України» визначено, що , тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Застосування до обвинуваченого більш м"якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не може запобігти зазначеним вище ризикам.

Зважаючи на те що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Одночасно колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, не встановлено та сторонами не доведено.

Враховуючи викладене та те, що спливає строк з дня продовження дії існуючого запобіжного заходу, та немає реальної можливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне ОСОБА_6 продовжити дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 17.02.2019 року, включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в зміні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 строком на 60 (шістдесят) днів - до 17 лютого 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3