Справа №587/1105/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/62/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Сумського районного суду Сумської області, від 16 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Краснопілля, Краснопільського району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима,

виправдана за ст. 135 ч. 1 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення та визнана винною за ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом 2 років іспитового строку.

Додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , по 1312,14 грн. кожному у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «ХДІ страхування» на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 9923 грн. витрат, пов`язаних з виготовленням пам`ятника та огорожі на могилу.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 10881,50 грн. судових витрат у зв`язку з проведенням судових експертиз.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за наступних обставин.

22 вересня 2012 року, близько 17-ї години, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «МІТSUBISHI Outlender», реєстраційний № НОМЕР_1 , рухаючись автодорозі напрямком «Суми-Полтава-Олександрія» в напрямку м. Суми, у районі повороту на село Бездрик Сумського району Сумської області, розпочала маневр обгону автомобіля марки «АLFА Romeo» реєстраційний № НОМЕР_2 , що знаходився під керуванням водія ОСОБА_13 та невстановленого автомобіля марки «ІЖ».

У цей час водій ОСОБА_13 , не переконавшись в безпеці свого маневру, в порушення вимог п.п. 10.1 та 14.3 Правил дорожнього руху України почав виконувати обгін невстановленого автомобіля «ІЖ».

ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, порушуючи вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, виявивши перешкоду для свого руху, не прийняла негайних заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до повної його зупинки, продовжила виконання маневру обгону, що призвело до дотичного попутного зіткнення автомобілів марки «АLFА Romeo» та «МІТSUBISHI Outlender».

Не відчувши поштовху від цього зіткнення, ОСОБА_8 продовжила рух. Внаслідок попутного зіткнення, автомобіль «АLFА Romeo» виїхав в правий кювет і перекинувся, при цьому водій автомобіля «АLFА Romeo» ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні пошкодження, від яких настала його смерть, а пасажирам вказаного автомобіля ОСОБА_12 , ОСОБА_14 і ОСОБА_10 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Крім цього, як вказав суд, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується за ст. 135 ч. 1 КК України у зв`язку з тим, що вона після зіткнення автомобіля під її керуванням з автомобілем «АLFА Romeo» залишила без допомоги ОСОБА_13 який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

У ході судового розгляду справи, суд дійшов до висновку про необхідність виправдування ОСОБА_8 за ст. 135 ч. 1 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що сукупність наданих стороною обвинувачення доказів є недостатніми на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч. 1 КК України, оскільки послідовність її дій після дорожньо транспортної пригоди свідчать про те, що вона, рухаючись по узбіччю дороги, яке за станом покриття не призначено для руху транспортних засобів, не помітила контактування автомобілів, а об`єктивних доказів, які б спростовували позицію обвинуваченої суду не надано, як не надано й доказів того, що ОСОБА_8 умисно залишила без допомоги постраждалого від дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_13 .

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 .

Прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ОСОБА_8 ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд, зазначивши у вироку про порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.п. 10.1; 14.3 Правил дорожнього руху України, не визначив, яким чином ці порушення могли вплинути на динаміку дорожньо транспортної пригоди.

Зазначає прокурор й про те, що суд, при оцінці висновку фототехнічної та автотехнічної експертизи № 5946/14-35/5947/14-52, від 31 жовтня 2014 року, взагалі відкинув її висновки і обмежився загальною фразою, що ці висновки містять в собі припущення та ствердження вини кожного учасника дорожньо транспортної пригоди за наявності певних умов.

Прокурор вважає, що суд, пославшись на висновки транспортно трасологічної експертизи № 158, від 14 листопада 2012 року та судово автотехнічної експертизи № 237, від 28 грудня 2012 року, належним чином не оцінив їх і не вказав, що саме впливає із наведених у них даних на висновки суду про винуватість ОСОБА_8 .

На думку прокурора, вищевказані порушення, що допущені судом, у подальшому призвели до необґрунтованого визначення відсоткового співвідношення ступеню вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що вплинуло на правильність вирішення цивільних позовів.

Крім цього, на переконання прокурора, суд виправдовуючи ОСОБА_8 за ст.135 ч. 1 КК України, не врахував і не надав оцінки показам потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , показам самої ОСОБА_8 , при цьому покази свідка ОСОБА_15 частково не були відображені у вироку.

Зазначає прокурор й про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, невідворотність наслідків від його вчинення, не визнання обвинуваченою вини та думку потерпілих, що призвело до призначення ОСОБА_8 занадто м`якого покарання із безпідставним звільненням від його реального відбування з випробуванням протягом іспитового строку, із застосуванням ст. 75 КК України.

Посилаючись на такі обставини, прокурор ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286 ч. 2; 135 ч. 1 КК України та призначити їй покарання за ст. 135 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. При цьому адвокат ОСОБА_11 просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною за ст. ст. 286 ч. 2; 135 ч. 1 КК України з призначенням покарання в максимальних межах передбачених санкціями названих норм закону та повністю задовольнити позовні вимоги потерпілих.

Свої апеляційні вимоги представник потерпілих обґрунтовує тим, що суд, взявши за основу покази обвинуваченої дійшов до безпідставного висновку, що загиблий ОСОБА_13 , який був водієм автомобіля «АLFА Romeo», сам спровокував вищевказану дорожньо транспортну пригоду та, що обвинувачена не відчула самого зіткнення автомобіля.

Зазначає адвокат й про те, що суд, в порушення вимог ст. 411 п. 3 КПК України, не навів у вироку мотивів того, чого суд першої інстанції взяв за основу покази обвинуваченої ОСОБА_8 та її родичів і відкинув пояснення потерпілих, свідка ОСОБА_16 , відеозапис з відеореєстратора руху автомобіля «АLFА Romeo» та висновки автотехнічних експертиз № 158, від 14 листопада 2012 року, № 5946/14-35/5947/14-52, від 31 жовтня 2014 року, які вказують на винуватість ОСОБА_8 у настанні дорожньо транспортної пригоди

Зазначає адвокат й про те, що з відеозапису реєстратора, який був встановлений в автомобілі потерпілих вбачається, що автомобіль під керуванням обвинуваченої ОСОБА_8 не просто випадково зачепив автомобіль постраждалого ОСОБА_13 своєю боковою частиною, а він навмисно «підрізав» його в русі, оскільки, здійснюючи обгін автомобіля «АLFА Romeo» автомобіль під керуванням ОСОБА_8 чомусь їхав не паралельно даному автомобілю та осьовій лінії проїзної частини дороги, а перед дорожньо транспортною пригодою він рухався під кутом зліва направо, в сторону автомобіля «АLFА Romeo», що безумовно призвело до зіткнення вказаних автомобілів.

Представник потерпілих наголошує й на тому, що суд, узявши до уваги покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , залишив поза увагою пояснення свідка ОСОБА_18 , яка при попередньому розгляді справи пояснювала, що вона, будучи пасажиром автомобіля під керуванням ОСОБА_8 , відчувала удар автомобілів і підчас дорожньо транспортної пригоди отримала травму голови.

Крім цього, адвокат ОСОБА_11 вказує й про те, що висновок суду першої інстанції, в частині виправдання обвинуваченої ОСОБА_8 за ст. 135 ч. 1 КК України, є не тільки таким, що винесений з істотним порушенням вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, а й таким, що свідчать про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки після зіткнення автомобілів ОСОБА_8 не зупинилась, продовжила свій рух, розуміючи, що вона діє всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху, що на думку представника, свідчить про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ст. 135 ч. 1 КК України з прямим умислом.

Оспорює представник потерпілих і рішення суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих, зокрема в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката.

Крім того, адвокат наголошує на безпідставності визначення судом ступеню вини в дорожньо транспортній пригоді загиблого ОСОБА_13 у розмірі 70 %, оскільки такі висновки суду не ґрунтується на матеріалах справи і лише свідчить про необ`єктивність та упередженість суду при прийнятті ним свого рішення.

Вказує захисник й про те, що суд безпідставно всю суму матеріальної шкоди розділив порівну між всіма потерпілими, у той час як власником автомобіля є тільки ОСОБА_12 і, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, право на відшкодування матеріальної шкоди завданої майну, має лише він, як власник цього майна.

У ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 подала заяву в якій просить звільнити її від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона є єдиною дочкою у ОСОБА_18 , 1932 року народження, яка є інвалідом 1 групи та потребує постійного стороннього догляду який вона, як донька, забезпечує.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про часткову підтримку апеляційних скарг, думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх представника адвоката ОСОБА_11 про підтримку апеляційних скарг в повному обсязі, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 про заперечення апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_19 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 , підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а також відповідати вимогам, які до нього пред`являються кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу у касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області, від 8 червня 2015 року, ОСОБА_8 було виправдано за ст. 135 ч. 1 КК України та визнано винуватою за ст. 286 ч. 2 КК України, з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання протягом 2 років іспитового строку (т. 3 а. п. 122 127).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області, від 13 серпня 2015 року, вирок Сумського районного суду Сумської області, від 8 червня 2015 року, відносно ОСОБА_8 , було залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та представників потерпілих, без задоволення (т. 3 а. п. 215 221).

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, заступник прокурора Сумської області, представник потерпілих ОСОБА_11 та потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 подали касаційні скарги, за наслідками розгляду яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17 березня 2016 року, постановлену відносно ОСОБА_8 ухвалу апеляційного суду Сумської області, від 13 серпня 2015 року, скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Як зазначив суд касаційної інстанції, підставою для скасування ухвали апеляційного суду Сумської області, від 13 серпня 2015 року, стало недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, оскільки судом апеляційної інстанції не проведено належної перевірки доводів апеляційних скарг щодо безпідставного виправдання судом першої інстанції ОСОБА_8 за ст. 135 КК України, у зв`язку з відсутності в її діях складу цього злочину і, що ухвала апеляційного суду в цій частині недостатньо мотивована.

Крім цього, призначаючи новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції погодився й з доводами касаційних скарг щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання внаслідок м`якості, зокрема, й у зв`язку із звільненням її від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України (т. 4 а. п. 107 111).

За наслідками нового апеляційного розгляду, ухвалою колегії суддів апеляційного суду Сумської області, від 24 травня 2016 року, вирок Сумського районного суду Сумської області, від 8 червня 2015 року, відносно ОСОБА_8 було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального закону, яке полягало в тому, що суд, ухвалюючи вирок в частині виправдання ОСОБА_8 за ст. 135 ч. 1 КК України, обмежився лише показами ОСОБА_8 , не зазначивши доказів поданих стороною обвинувачення та мотивів з яких суд відкидає ці докази обвинувачення (т. 4 а. п. 148 150).

У той же час, суд першої інстанції, ухвалюючи відносно ОСОБА_8 вирок, від 16 квітня 2018 року, в порушення вимог ст. 439 КПК України, не врахував обов`язковості для виконання вказівок суду касаційної інстанції щодо м`якості призначеного покарання та призначив ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та, на підставі ст. 75 КК України, звільнив її від відбування основного покарання з випробуванням протягом 2 років іспитового строку (т. 5 а. п. 17 20).

Виходячи з таких обставин, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України не може вважатись законним та, відповідно до ст. ст. 409 ч. 1 п. 3; 412 ч.1 КПК України, підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону встановлених ст. ст. 416; 439 КПК України.

Також, при перевірці апеляційних вимог прокурора та представника потерпілих колегією суддів була встановлена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що також відповідно до ст. ст. 410, 411 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

З вироку суду вбачається, що суд, виправдовуючи ОСОБА_8 за ст. 135 ч. 1 КК України, виходив з недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення, прийнявши за основу позицію ОСОБА_8 , що вона, рухаючись по узбіччю дороги, яке за станом покриття не призначено для руху транспортних засобів, могла і не помітити такого характеру контактування автомобілів.

Однак, у ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 надаючи колегії суддів пояснення під звукозапис пояснила, що вона після здійснення аварійного обгону автомобіля «АLFА Romeo» зупиняла свій автомобіль за поворотом на с. Бездрик для того, щоб глянути і заспокоїти дітей та матір від події, що відбулася, які знаходились в салоні автомобіля яким вона керувала.

ОСОБА_8 також зазначила, що під час вказаної дорожньо транспортної пригоди її матір ОСОБА_18 та малолітній онук отримали травми голови.

Вказаним обставинам, суд першої інстанції оцінки не надав, оскільки не з`ясував чи виходила ОСОБА_8 під час зупинки з автомобіля та чи могла вона під час зупинки автомобіля виявити пошкодження свого автомобіля отримані під час дорожньо транспортної пригоди.

При цьому колегія суддів враховує, що вказані пояснення ОСОБА_8 мають бути проаналізовані й в сукупності з іншими доказами, а саме, з поясненнями свідка ОСОБА_16 , який був очевидцем дорожньо транспортної пригоди та висновками проведених у справі автотехнічних експертиз, зокрема й тих на яких зосереджує увагу представник потерпілих у своїй апеляційній скарзі.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що висновки суду про те, що ОСОБА_8 могла і не помітити такого характеру контактування автомобілів, фактично ґрунтуються на поясненнях самої ОСОБА_8 та показах свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , які є родичами ОСОБА_8 , у той час як характер пошкоджень автомобілів, вищевказані пояснення ОСОБА_8 та покази свідка ОСОБА_16 ставлять під сумнів такі висновки суду.

Враховуючи такі обставини, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ст. 135 ч. 1 КК України є передчасним та таким, що відповідно до ст. ст. 409 ч. 1 п. п. 1, 2; 410 ч. 1 п. 2; 411 ч. 1 п. 4 КПК України, підлягає скасуванню.

Також, колегією суддів були встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілих.

Відповідно до статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні щодо форми і змісту повинен відповідати вимогам, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

З наявного у кримінальному провадженні цивільного позову поданого представником в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , з подальшим його уточненням, вбачається, що він не відповідає цим вимогам, оскільки в ньому поставлено питання про стягнення із ОСОБА_8 на їх користь сукупної матеріальної та моральної шкоди, спричиненої не тільки загибеллю ОСОБА_13 , а й тим, що вони постраждали внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

Так, вироком суду ці позовні вимоги суд першої інстанції частково задовольнив, стягнувши із ОСОБА_8 на користь потерпілих, кожного окремо, в рахунок відшкодування матеріальних збитків по 1312,14 грн. при цьому не визначив хто є власником пошкодженого транспортного засобу «АLFА Romeo» та на підставі яких матеріалів кримінального провадження дійшов до висновку про заподіяння пошкодженням вказаного автомобіля шкоди всім трьом потерпілим.

У задоволенні вимог потерпілих щодо стягнення на їх користь в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди суд першої інстанції відмовив посилаючись на те, що сукупна сума 60000 грн. їм сплачена. При цьому знову ж таки суд не з`ясував, хто саме з числа потерпілих і яку суму отримав від ОСОБА_8 .

Таким чином вирок суду не може вважатись законним і в частині вирішення цивільного позову, поданого представником в інтересах потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та, відповідно ст. ст. 409 ч. 1 п. 3, 412 ч. 1 КПК України, підлягає скасуванню і в цій його частині.

Скасовуючи вирок суду з вищевикладених підстав, колегія судів у відповідності з ст. 404 КПК України, позбавлена можливості ухвалити своє рішення, оскільки з метою усунення допущених судом недоліків ухваленого відносно ОСОБА_8 вироку необхідно повторно дослідити наявні в матеріалах провадження докази та провести повторний допит свідків, однак в апеляційній скарзі представник потерпілих не ставить питання про повторне дослідження доказів, а в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про дослідження показів свідків, а не їх повторний допит.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги прокурора, останній ставить питання про призначення ОСОБА_8 покарання за ст. 135 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ст. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вказані вимоги прокурора, суперечать ст. 70 КК України і у зв`язку з чим унеможливлюють колегію суддів прийняти рішення в цій частині, шляхом ухвалення нового вироку, оскільки колегія суддів не вправі виходити за межі апеляційних вимог, шляхом погіршення становища обвинуваченої особи.

За таких обставин, виходячи з меж апеляційних вимог та положень ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 за ст. ст. 286 ч. 2; 135 ч. 1 КК України у суді першої інстанції іншим складом суду.

Скасовуючи вирок суду за наведених підстав та, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів також не вирішує клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про її звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на даний час таке клопотання є передчасним і питання про можливість застосування до ОСОБА_8 амністії має бути вирішене судом під час нового судового розгляду у випадку, якщо суд дійде висновку про винуватість обвинуваченої у пред`явленому їй обвинуваченні.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407 409; 412; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області, від 16 квітня 2018 року, відносно ОСОБА_8 , скасувати.

Призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст. ст. 286 ч. 2; 135 ч. 1 КК України у суді першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4