КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції , з посиланням на положення ст.ст. 50, 81 КПК України, зазначив, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи, що під час відбування призначеного покарання засуджений ОСОБА_6 не був працевлаштований, характеризується посередньо,згідно довідки стягнень та заохочень мав 2 стягнення та 3 заохочення, відповідно до витягу з протоколу №30 від 18.07.2018 року комісією установи відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у зв`язку з недостатнім ступенем виправлення, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці в період відбування покарання не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваного судового рішення, просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2018 року та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду його клопотання суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали особової справи і не взяв до уваги факти, які підтверджують його виправлення. Вказує, що працює прибиральником вже не один рік, однак з незрозумілих йому причин його працевлаштування офіційно не затверджено наказом начальника установи. Крім цього, на добровільних засадах займав посаду секретаря відділення, у зв`язку з чим приймав участь у різноманітних заходах проведених в установі, однак суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Згідно листа від 01.11.2018 року Вх.№ 9003 за підписом начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» засуджений ОСОБА_6 12.10.2018 року звільнений по відбуттю строку покарання та вибув за адресою: Макарівський район, с. Ясногородка, вул. Леніна, 30.

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_6 , якого звільнено з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» по відбуттю строку покарання, його захисник та представник установи відбування покарання в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду були належним чином повідомлені (а.с. 42-48), клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх, оскільки їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора який заперечував проти апеляційної скарги засудженого, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 №1-в/357/658/18 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України.

Згідно п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, лише за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Макарівського районного суду Київської області від 19.02.2015 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України, зміненого ухвалою Верховного Суду від 13.06.2018 року, до 4-х років позбавлення волі.

Згідно даних наявної в матеріалах справи довідки стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_6 , останній за період відбування покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія №35» мав 3 заохочення та 2 стягнення, які станом на 03.10.2016 року зняті та погашені в установленому законом порядку.

Крім того, як обґрунтовано зазначив суд в оскаржуваному рішенні, з посиланням на наявні в матеріалах справи та досліджені судом характеристику від 18.07.2018 року та витяг з протоколу №30 від 18.07.2018 року, відбуваючи покарання з 22.01.2015 року засуджений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, характеризується посередньо, на шлях виправлення не став та не довів своє виправлення, у зв`язку з чим йому було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення.

Отже, аналіз наявних у справі матеріалів, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 свідчить про недоведеність його виправлення під час відбування покарання, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що він не один рік працював прибиральником і на добровільних засадах займав посаду секретаря відділення, у зв`язку з чим приймав участь у різноманітних заходах проведених в установі,що на думку апелянта свідчить про його виправлення, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних на підтвердження цих обставин.

За наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 та вважає, що оскаржуване рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3