Справа № 562/2331/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
28.11.2018 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

її представника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000256 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, приватного підприємця, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, -

в с т а н о в и в :

10 травня 2018 року близько 12.00 години в кабінеті №207 офісного приміщення по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 під час суперечки з ОСОБА_4 , яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин, умисно наніс останній не менше двох ударів кулаком руки в область голови, тіла та стискував пальцями руки, внаслідок чого спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови (крововилив в ділянці лоба, припухлість, осадження обличчя, забою м`яких тканин лобно-скроневої ділянки зліва), синця правому плечі по задній поверхні від середньої до нижньої третини, синців на лівому передпліччі по внутрішній поверхні в нижній третині та на правому передпліччі по внутрішній поверхні в середній третині.

Крім того, 10 травня 2018 року близько 12.00 години на коридорі офісного приміщення по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 під час суперечки з ОСОБА_6 , яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин, умисно наніс останній удар кулаком руки в область потилиці, який завдав потерпілій сильного фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України не визнав та по суті пояснив, що 10 травня 2018 року близько 12.00 години він знаходився на подвір`ї будинку по АДРЕСА_2 , що належить йому на праві особистої власності, та до нього звернулася ОСОБА_4 з проханням відкрити кабінет №207 офісного приміщення, де вона мала робоче місце щоб забрати свої речі. Проте, на пропозицію надати список таких речей ОСОБА_4 відмовилася і пішла у невідомому напрямку. Пізніше ОСОБА_4 знову підійшла до нього з працівниками поліції та доводила, що є співвласником приміщення, з чим він не погодився. Після закінчення роботи з підстригання газону він пішов до офісу та побачив, що вхідні двері кабінету №207 були пошкоджені, а всередині знаходилася ОСОБА_4 . Покликавши для фіксації незаконного проникнення у його власність свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , він повернувся до кабінету та неодноразово пропонував ОСОБА_4 вийти з приміщення. Остання відмовилася, тоді він намагався виштовхати її з приміщення, схопивши за руки. У ході штовхання до них підійшла ОСОБА_6 , яку він також поштовхом у спину випхав на коридор разом з ОСОБА_4 , яка вдарилася о правий одвірок. Будь-яких тілесних ушкоджень потерпілим він не наносив, а захищав свою власність. Цивільний позов ОСОБА_6 не визнає.

Оцінюючи зібрані по справі докази, досліджені у судовому засіданні в їх сукупності суд, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, яке розцінює як обраний ним спосіб захисту, вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєних кримінальних правопорушеннях доведена повністю.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що до 2017 року вона перебувала з ОСОБА_7 у цивільному шлюбі, від якого мають дітей та під час шлюбу набули спільне майно, у тому числі офісне приміщення по АДРЕСА_2 , яке є їх спільною сумісною власністю та з приводу якого на даний час триває судовий розгляд цивільної справи про поділ майна подружжя. У вказаному офісному приміщенні вона займалася підприємницькою діяльністю. Після прийняття господарським судом рішення на користь ОСОБА_7 , вона вирішила забрати з кабінету №207, який орендувала, особисті речі, документи та печатку. Проте, коли вона 10 травня 2018 року приїхала до офісу разом з ОСОБА_6 , то виявила, що замок був замінений, а ОСОБА_7 відкривати приміщення їй відмовився навіть у присутності викликаних нею працівників поліції та незважаючи на її доводи про спільну сумісну власність. Тоді вона за допомогою викрутки сама відрила двері кабінету №207 та почала збирати свої речі. У цей час підійшов ОСОБА_7 та між ними виник словесний конфлікт, під час якого останній почав наносити їй удари руками по голові та тілу, тягнув за руки, намагаючись витягнути на коридор. На її крик прибігла ОСОБА_6 , яку ОСОБА_7 виштовхав на коридор, де вдарив по шиї, та повернувся в кабінет, де знову сильно вдарив її по голові.

Аналогічні показання надала потерпіла ОСОБА_6 , яка зокрема показала, що під час перенесення речей з кабінету №207, який відкрила ОСОБА_4 , вона почула крик останньої, а коли підійшла до приміщення, то побачила як ОСОБА_7 лупцює руками ОСОБА_4 по голові та тілу. На її зауваження ОСОБА_7 відреагував агресивно, виштовхав її з кабінету та у коридорі наніс сильний удар по потилиці, від якого злетіли окуляри та їй стало погано. У зв`язку з цим вона викликала швидку допомогу, лікарі якої її оглянули на місці та доставили у лікарню, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 10 по 18 травня 2018 року. Позов про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди у зв`язку з понесеними витратами на лікування в суму 2284,82 грн. та моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 5000 грн., підтримує повністю.

Показання потерпілих з приводу обставин виниклого конфлікту підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_10 щодо механізму нанесення ОСОБА_6 удару по шиї на коридорі офісного приміщення, а щодо огляду стану здоров`я потерпілої ОСОБА_6 - свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Крім того, показання потерпілих та свідків щодо часу та місця події узгоджуються з реєстрацією Здолбунівським ВП ГУНП у Рівненській області повідомлень зі служби 102, протоколом огляду місця події від 10 травня 2018 року з долученої до нього ілюстративною таблицею пошкоджених дверей, а щодо обставин події протоколами проведення слідчого експерименту від 14 травня 2018 року та від 18 травня 2018 року, під час яких потерпіла ОСОБА_4 на статистові показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень шляхом завдання ударів руками по тілу та в області лівої скроні голови і стисканням рук, а потерпіла ОСОБА_6 , зокрема, щодо нанесення їй удару по потилиці; протоколом проведення слідчого експерименту від 15 травня 2018 року за участі свідка ОСОБА_10 щодо нанесення ОСОБА_6 удару в область шиї.
Згідно висновку експерта №75 у потерпілої ОСОБА_4 при зверненні за медичною допомогою у приймальне відділення Здолбунівської ЦРЛ лікарями діагностовано «забій м`яких тканин голови, лівої лобної ділянки», а при огляді 17 травня 2018 року виявлено синці в лобній ділянці голови зліва, на лівому передпліччі по внутрішній поверхні в нижній третині, на правому передпліччі по внутрішній поверхні в середній третині, на правому плечі по задній поверхні від середньої до нижньої третини.

Тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови (крововилив в ділянці лоба, припухлість, осадження обличчя, забою м`яких тканин лобно-скроневої ділянки зліва) та синця правому плечі по задній поверхні від середньої до нижньої третини виникли не менш як від двох травматичних дій (ударів) тупих предметів без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні з достатньою силою нанесення, що цілком можливо при нанесенні кулаками рук .

А тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому передпліччі по внутрішній поверхні в нижній третині та на правому передпліччі по внутрішній поверхні в середній третині могли виникнути внаслідок хватання з послідуючим стисканням пальцями рук сторонньої особи за вказані ділянки потерпілої з достатньою силою спричинення характерною для даних ушкоджень.

Усі вказані тілесні ушкодження ОСОБА_4 згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо, так і в своїй сукупності та могли утворитися незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто 10 травня 2018 року, а механізм їх виникнення, який вона показала під час проведення слідчого експерименту не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Згідно висновків експерта №78 та №79 вбачається, що за даними медичної карти №3763 при госпіталізації 10 травня 2018 року ОСОБА_6 в неврологічне відділення Здолбунівської ЦРЛ у неї лікарями діагностовано «закрито черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин потилиці, забій шийно-грудного відділу хребта», які оцінці ступеня тяжкості не підлягають, оскільки будь-яких тілесних ушкоджень (ран, синців, саден тощо) лікарями в медичних документах не описані та на момент огляду невролога у потерпілої був гіпертонічний криз, який міг викликати неврологічну симптоматику.

Наявність виниклих неприязнених стосунків між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_4 узгоджується з встановленим рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року фактом їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2005 року по 16 лютого 2017 року, з невирішеним між ними у судовому порядку цивільного спору з приводу належного ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності від 14 червня 2010 року нерухомого майна по АДРЕСА_2 , яке потерпіла ОСОБА_4 виходячи з положень ст.74 СК України рахує їх спільною сумісною власністю, та рішенням господарського суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року про повернення останньому спірного нежитлового приміщення, що було предметом договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст.36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутись за допомогою до інших осіб або органів влади.
З роз`яснень, які містяться в пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26 квітня 2002 року «Про практику у справах про необхідну оборону» вбачається, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Як установлено у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні будинку по АДРЕСА_2 та почувши крики потерпілої ОСОБА_4 про її побиття, намагалась припинити неправомірні дії обвинуваченого, проте у відповідь отримала удар по потилиці, у той час як із досліджених судом доказів дії потерпілих не несли реальної загрози самому обвинуваченому.
З огляду на встановлені вище обставини події, вид і призначення належного ОСОБА_7 нежилового приміщення, право власності якого оспорюється потерпілою ОСОБА_4 у судовому порядку та її суб`єктивне ставлення до цього майна як спільної сумісної власності, присутність під час конфлікту сторонніх осіб, доводи обвинуваченого про захист особистої власності у спосіб застосування фізичної сили до потерпілих суд відхиляє, оскільки такі дії обвинуваченого не пов`язані із вжиттям заходів, необхідних для затримання злочинця, а переконливих доказів невідкладної необхідності у заподіянні шкоди потерпілим для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання чи перебування у стані сильного душевного хвилювання не наведено, тому їх не можна розцінювати як необхідну оборону.
Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_7 умисно наніс потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_6 удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень, тому його дії стороною обвинувачення правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує, що злочини, в яких він обвинувачується, згідно ст.12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За таких умов суд рахує, що виправлення обвинуваченого та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування, не застосовувалися.

Судових витрат по справі немає.

Речові докази по справі відсутні.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст.12, 81 ЦПК України).
Відповідно до висновків експерта №78 та №79 вбачається, що за даними медичної карти №3763 ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Здолбунівської ЦРЛ з 10 по 18 травня 2018 року з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин потилиці, забій шийно-грудного відділу хребта».

Належних та допустимих у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України доказів понесення витрат на придбання медичних препаратів та оплати проведеного обстеження на загальну суму 2284,82 грн. відповідно до призначеного лікування позивач не представила та їх причинний звязок не доведено, а тому в цій частині позовні вимоги є недоведеними.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення на її користь з ОСОБА_7 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що призвело до вимушених життєвих змін у зв`язку з протиправною поведінкою останнього, глибину цих фізичних та душевних стражданьсуд, з урахуванням обставин справи приходить до висновку про те, що позов у цій частині підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.129, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання

- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,

- за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу в розмірі 45 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Остаточне покарання ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід по справі відносно ОСОБА_7 не обирати.

Документи кримінального провадження №0000256 залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, проживає по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаюча по АДРЕСА_3 ) 5000 (п`ять) грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У решті вимог позивачу відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: