Провадження №1-кп/761/1378/2019
В И Р О К
Іменем України
23 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 161 001 000 122 79 від 30.09.2016, у якому

гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м Києва, громадянин України, українець, який перебуває у шлюбі, офіційно не працевлаштований, має середню освіту, зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-11.07.1985 Ленінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42, 43 КК України 1960 р. до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;

-29.11.1990 Нижегородським обласним судом РФ за ст. 246 «а» КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

-27.12.1993 Ватутинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.140 КК України 1960 р. до покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-03.06.2003 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-01.02.2006 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-16.02.2009 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

-18.05.2011 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-024.12.2013 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільнився 20.05.2016 умовно-достроково, невідбутий строк 7 місяців 30 днів;

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин проти чужої власності за таких обставин.

ОСОБА_5 30.09.2016, приблизно о 12.30 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, Львівська площа, 14, поруч з коледжем КНЕУ ім. В. Гетьмана вирішив вчинити крадіжку у працівників вказаного навчального закладу. З цією метою обвинувачений зайшов до приміщення навчального закладу, пройшовши пропускний пункт, зайшов до виробничого відділу. Перебуваючи у вказаному відділі, ОСОБА_5 помітив відчинені двері до службового кабінету № 3. Користуючись відсутністю працівників навчального закладу, проник до зазначеного приміщення. Діючи умисно, повторно, таємно, керуючись корисливими мотивами, з жіночої сумки викрав гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, з грошовими коштами у сумі 2329 грн. та банківською карткою «Ощадбанк», яка також матеріальної цінності для останньої не представляє.

З викраденим ОСОБА_5 направився до виходу з приміщення, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий працівниками навчального закладу, не встигши розпорядитись викраденим.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений свою вину визнав повністю, дав показання по суті справи, які повністю відповідають обставинам, викладеним у цьому вироку. Щиро розкаявся, просив суворо не карати та взяти до уваги, що він має твердий намір припинити злочинну діяльність та повернутися до законослухняного життя.

Суд, враховуючи відсутність заперечень з боку учасників судового провадження, приймаючи до уваги правильність розуміння ними обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільний характер вказаної позиції, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

У зв`язку з цим, суд вважав за необхідне допитати потерпілу, протокол прийняття заяви по вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду місця події 30.09.2016, матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно з протоколом від 30.09.2016 потерпіла ОСОБА_4 у цей день звернулася з заявою про викрадення у неї грошових коштів у сумі 2 329 грн.

Протоколом огляду місця події від 30.09.2016 зафіксована обстановка в кабінеті потерпілої на момент прибуття слідчо-оператиної групи на місце вчинення злочину, у тому числі виявлений безпосередньо обвинувачений ОСОБА_5 , місце та вміст гаманця потерплої.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила обставини вчинення злочину, зазначені у цьому вироку.

Оцінка безпосередньо досліджених судом доказів у їх сукупності та взаємному зв`язку приводять суд до висновку, що вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого за ч. 2 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, як закінчений замах на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Попри зазначене, критичних висновків щодо своєї протиправної поведінки обвинувачений не зробив, повторно вчинив аналогічний злочин.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає сприяння обвинуваченого розкриттю злочину.

У той же час суд не вважає каяття обвинуваченого щирим з огляду на систематичні злочинні прояви ОСОБА_5 та враховує каяття лише в частині не створення обвинуваченим перешкод для розкриття злочину та проведення досудового розслідування.

Обставини, які згідно з ст.67 КК обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд у відповідності з ст.65 КК України враховує обставини скоєння злочинів, характер та ступінь їх суспільної небезпеки, особу обвинуваченого.

Зокрема, суд приймає до уваги, що заволодіння чужим майном шляхом вчинення злочинів обрано обвинуваченим як спосіб свого матеріального забезпечення. Отримавши можливість після відбуття покарання довести своє виправлення, обвинувачений такою можливістю не скористався, повторно вдався до кримінально-караної поведінки.

За сукупністю обставин вчинення злочинів, їх ступеню тяжкості, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що лише реальне покарання зможе вплинути на обвинуваченого та здатне виправити антисоціальну поведінку ОСОБА_5 а також дозволить запобігти вчиненню ним нових злочинів.

Тому суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України з застосуванням положень ст. 72 КК України.

Речові докази, що були предметами злочинного посягання, передані потерпілій на зберігання, мають бути залишені їй як власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 65, 72 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) років.

Строк відбування призначеного покарання відраховувати з дня фактичного затримання ОСОБА_5 , тобто з 02 листопада 2018 року.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази, передані потерпілій ОСОБА_4 на зберігання, залишити їй як власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1