УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002393, -

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту належного їй майна, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002393 від 23.09.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, вилученого 22.09.2018 року в ході огляду місця події у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мотоциклу «Kawasaki» модель «EX 250J», номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що підстави для застосування заходу забезпечення даного кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна відсутні. В обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що накладений ухвалою слідчого судді арешт на майно порушує її права як власника, враховуючи, що органом досудового розслідування не підтверджено її причетності до вчинення злочину у даному кримінальному провадженні та органом досудового розслідування не доведено, що арештоване майно має ознаки речового доказу у кримінальному провадженні.

Заявник надала письмову заяву, відповідно до якої клопотання підтримала та просить задовольнити в повному обсязі.

Слідчий надав письмову заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено без фіксації судового процесу.

Розглянувши зазначене клопотання та матеріали, додані до нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ході розгляду клопотання встановлено, що СВ Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002393 від 23.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року у справі № 335/11220/18 накладено арешт на вилучений 22.09.2018 року в ході огляду місця події у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотоцикл «Kawasaki» модель «EX 250J», загальний мотоцикл - А, номер кузова НОМЕР_1 в кузові зеленого кольору, д/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .

З матеріалів клопотання встановлено, що транспортний засіб мотоцикл «Kawasaki» модель «EX 250J», д/н НОМЕР_2 належить заявнику ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1179/02/5144 від 21.05.2016 року, укладеного з ОСОБА_5 , копію якого долучено до матеріалів клопотання.

Згідно облікової картки № НОМЕР_3 від 21.05.2016 року мотоцикл «Kawasaki» модель «EX 250J», д/н НОМЕР_2 гр. ОСОБА_5 було знято з обліку для реалізації.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Поряд із цим, статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів, наданих слідчому судді, арешт на належне заявнику майно було накладено у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, за наявності на час розгляду клопотання про арешт майна даних, що нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України , підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Враховуючи, що заходи забезпечення кримінального провадження носять тимчасовий характер, зокрема, арешт майна, що відповідає положенню ст. 174 КПК України, а також ту обставину, що органом досудового розслідування в ході розгляду даного клопотання не підтверджено, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002393 встановлено причетність заявника до вчинення злочину, за фактом якого проводиться розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини враховані слідчим суддею при накладені арешту на вилучене майно, перестали існувати і в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість поданого клопотання про скасування арешту майна, у зв`язку з чим вважає за необхідне його задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002393 задовольнити.

Скасувати арешт майна, вилученого 22.09.2018 року в ході огляду місця події у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме мотоциклу «Kawasaki» модель «EX 250J», загальний мотоцикл - А, номер кузова НОМЕР_1 в кузові зеленого кольору, д/н НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1