Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/69/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.10.2018 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з заявою, в якій просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
За наслідком розгляду заяви засудженого, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви засудженого вказавши, що чинним законодавством про кримінальну відповідальність не передбачені критерії, яким повинна відповідати особа засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, задля реалізації права на умовно-дострокове звільнення та форма розгляду судом такого питання, суд позбавлений можливості оцінити підстави для умовно-дострокового звільнення та прийняти відповідне рішення.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати порушення зазначені ним у апеляційній скарзі; визнати дискримінацією факт неможливості звільнення за хворобою;визнати порушеням ст.. 3 Конвенції факт відсутності УЗД для довічно засуджених в Україні. Оскаржувану ухвалу скасувати, звільнивши його умовно-достроково від відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції допустив дискримінацію, порушив право на захист; порушив принципи Верховенства права; неправильно застосував Закон; не врахував практику європейського суду; порушив право на справедливий суд компетентним складом суду.

Апелянт зазначає, що ним було подано клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно прецидентного рішення Європейського суду з прав людини, по справ «Ласло Маг`яр проти Угоршини». В своїй заяві він зокрема зазначав, що якщо внутрішне законодавство не передбачає УДЗ, згідно вказаного рішення, це порушує ст. 3 Конвенції.

Окрім цього, він читко аргументував, що клопотання про помилування не є судовим засобом звільнення, тому і Європейським судом не визнається адекватним згідно вказаного рішення.

Апелянт вказує, що надані ним докази до суду першої інстанції підтверджують те, що він усі роки працював над собою, закінчив багато навчальних закладів, приймав участь та організовував благодійні акції, в тому числі і у місті для дітей сиріт. Значно підвищів рівень освіти перебуваючи в ув`язненні, має ряд характеристик, подяк, рекомендацій, довідок, із навчальних закладів, міжнародних організаторів творчих конкурсів тощо.

Також ним надано до суду гарантійний лист із реабілітаційного центру щодо гарантії його працевлаштування та забезпечення житлом на волі. Також має грамоти, подяки від адміністрації установи, позитивні характеристики.

Разом з цим засуджений ОСОБА_8 звертає увагу, що він має ряд тяжких хвороб, на які захворів перебуваючи в ув`язненні. Викладені у його заяві доводи свідчать про неотримання ним в умовах ізоляції належного медичного лікування та те, що належне лікування можливо лише на волі.

Крім того, зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України йому зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у період з 11.04.2003 року по 05.02.2015 року. Таким чином, строк його відбування покарання становить 17 років.

Разом з цим, апелянт звертає увагу, що відповідно до мотивувальної частини ухвали суд першої інстанції вказав про те, що чинним законодавством про кримінальну відповідальність не передбачені критерії, яким повинна відповідати особа засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, задля реалізації права на умовно-дострокове звільнення та форма розгляду судом такого питання, суд позбавлений можливості оцінити підстави для умовно-дострокового звільнення та прийняти відповідне рішення.

Проте, на думку апелянта у такому висновку суду вбачається лукавство у тому, що стосується критеріїв виправлення засудженого, оскільки ці критерії є спільними для всіх категорій ув`язнених це ставлення до праці, навчання, наявність стягнень чи заохочень, ставлення засуджених до особистих змін у поведінці та участь у перевихованні інших засуджених, участь у виховних програмах, тощо. Вказане цілком охоплюється Кримінально-виконавчим кодексом та згідно встановлених критеріїв відображається у характеристиках адміністрації на засудженого.

У справі наявні характеристики за різні роки щодо нього із даними про його особу.

На переконання апелянта, оскільки Національне законодавство не передбачає умовно дострокового звільнення від покарання осіб засуджених до покарання у виді довідного позбавлення волі то це і є факт порушення ст. 3 Конвенції, що і було зазначено у наведеному ним рішенні Європейського суду, яке є обов`язковим для України. Відтак, усі його доводи залишилися без розгляду та відповіді у Національному суді.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_8 зазначає, що він не має юридичної освіти і половини того, що було сказано у суді прокурором та суддею він не зрозумів.

Наданий йому державою захисник двічі заявляв у суді, що прийде у слідчий ізолятор для бесіди щодо лінії захисту, проте, так і не прийшов. Натомість несподівано для нього суд постановив вказану ухвалу, при цьому йому не було надано пам`ятку про права, не роз`яснили його права, чим порушили його право на захист.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали провадження, проаналізувавши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 09.04.2004 року ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 187 ч. 3, 263 ч. 1, 115 ч.1, 152 ч.2, 153 ч.2, 187 ч.2, 115 ч.2 п.п.9, 13 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, ухвалою Верховного суду України від 30.09.2004, постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.115, п.п. 9 і 13 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Відповідно до ч.1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Виходячи з положень даної правової норми, довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.

Статтею 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань:

1) штраф;

2) позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу;

3) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю;

4) громадські роботи;

5) виправні роботи;

6) службові обмеження для військовослужбовців;

7) конфіскація майна;

8) арешт;

9) обмеження волі;

10) тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців;

11) позбавлення волі на певний строк;

12) довічне позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.81 КК України умовно-дострокового звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді:

- виправних робіт;

- службових обмежень для військовослужбовців;

- обмеження волі;

- тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців;

- позбавлення волі.

Згідно з ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.10.2002 року, відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні.

Частиною першою ст. 81 КК України встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можливе умовно-дострокове звільнення, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання до даного переліку не входить.

Також, загальним для видів покарань, до яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення є те, що всі вони є строковими. Це звільнення умовне тому, що воно здійснюється під певною, встановленою у законі умовою, недодержання якої тягне за собою часткове або повне відбування тієї частини строку покарання, від якої особа була умовно-достроково звільнена.

Юридичною підставою застосування даної правової норми є відбуття особою певної частини строку призначеного їй покарання. Відповідно до ч.5. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.10.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК України. При цьому, фактичне відбуття особою передбаченого відповідним пунктом ч. 3 ст. 81 КК України строку покарання є обов`язковим незалежно від того, від відбування якого саме покарання вона може бути умовно-достроково звільнена, основного, основного та додаткового чи лише додаткового.

Призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням призначеним на певний строк і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст.81 КК України, про застосування якої ставить питання апелянт.

При прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 , і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.

Так Європейським судом з прав людини при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейським судом було зазначено, що ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити засудженому ОСОБА_8 , що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується апеляційних доводів засудженого ОСОБА_8 стововно порушення його прав на захист то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів клопотання, дійсно у матеріалах судового провадження відсутня розписка засудженого щодо вручення йому пам`ятки з процесуальними правами та обов`язками. Разом з цим, відповідно до журналу судового засідання Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2018 року, та аудіо запису вказаного судового засідання, на запитання головуючого ОСОБА_8 повідомив, що пам`ятку він отримав, окрім того його інтереси під час розгляду клопотання захищає адвокат ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_8 про порушення його права на захист надуманими та безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.
Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.10.2018 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4