УХВАЛА
20 листопада 2018 року
м. Київ
Справа № 1-2/1999
Провадження № 13-64зво18

Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

перевірила заяву засудженого ОСОБА_17 , яка була передана на підставі ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у зв`язку з виключними обставинами, і

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року ОСОБА_17 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. п. «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року і призначено йому покарання за сукупністю злочинів у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 193, ст. 208 і ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року, ОСОБА_17 було виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2000 року вирок Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року змінено у частині призначеного покарання покарання у виді смертної кари за п. п. «а», «г» ст. 93 КК України 1960 рокузамінено на довічне позбавлення волі.

На підставі ст. 42 КК України 1960 року постановлено вважати ОСОБА_17 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п. п. «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.
У решті вирок Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року залишено без змін.
На адресу Верховного Суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_17 , датоване 12 жовтня 2018 року, про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Ухвалою судді Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року клопотання засудженого ОСОБА_17 було залишено без руху і надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків заяви.
Виконуючи вимоги ухвали про залишення заяви без руху від 31 жовтня 2018 року, засуджений ОСОБА_17 подав нову заяву, в якій просив переглянути вирок Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвалу Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у зв`язку з виключними обставинами.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року на підставі частини 10 статті 31 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) клопотання і заяву засудженого ОСОБА_17 про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Перевіривши наведені у заяві засудженого ОСОБА_17 доводи, суд дійшов висновку, що заяву засудженого ОСОБА_17 слід повернути заявниковіз огляду на таке.
Заява засудженого ОСОБА_17 стосується перегляду винесених щодо нього вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року, які набрали законної сили.
Згідно з частиною першою статті 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті лише за нововиявленими або виключними обставинами.
Зі змісту заяви засудженого ОСОБА_17 випливає, що підставою для перегляду постановлених щодо нього судових рішень заявник вважає встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремих положень КК України 1960 року, зокрема невідповідності Конституції України норм КК України 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання.
Пунктом 1 частини 3 статті 459 КПК України передбачено, що однією з виключних обставин є встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Вирішуючи питання про визначення суду встановленого законом для розгляду заяв про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Велика Палата враховує таке.
Відповідно до частини 10 статті 31 КПК України, незалежно від того, у якому складі розглядалося кримінальне провадження, перегляд судового рішення в суді першої або апеляційної інстанції за виключними обставинами здійснюється колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів, а у Верховному Суді у складі Великої Палати.
Водночас відповідно до частини 5 статті 33 КПК України кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини третьої статті 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а з підстави, визначеної пунктом 2 частини 3 статті 459 цього Кодексу, Великою Палатою.
Відповідно до частини 1 статті 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті. У частині 3 цієї статті визначено, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом подається до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати.
Таким чином, КПК України містить загальну норму частину 10 статті 31 КПК України, якою визначено склад суду, який повинен здійснювати перегляд судових рішень за виключними обставинами. Спеціальною нормою частиною 3 статті 463 КПК України визначено суд, який уповноважений здійснювати перегляд судового рішення за виключною обставиною, визначеною пунктом 2 частини 3 статті 459 КПК України. Ця спеціальна норма кореспондує з положеннями частини 5 статті 33 КПК України. Інших спеціальних норм, які б визначали склад суду, що здійснює перегляд судових рішень у Верховному Суді за виключними обставинами КПК України не містить.
З огляду на викладене, під час вирішення питання про визначення складу суду, що здійснює перегляд судового рішення за пунктом 1 частини 3 статті 463 КПК України (у зв`язку із встановленням Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи), необхідно керуватися загальною нормою частиною 10 статті 31 КПК України.
Відтак, перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року відповідно до положень КПК України належить до компетенції Великої Палати Верховного Суду.
Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу, може бути подано протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Відповідно до частин 4, 5 статті 115 КПК України при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Рішення Конституційного Суду України № 11-рп/99 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 24, 58, 59, 60, 93, 190-1 КК України 1960 року в частині, що передбачає смертну кару як вид покарання (справа про смертну кару), яке заявник вважає підставою для перегляду винесених стосовно нього судових рішень, було ухвалено 29 грудня 1999 року, а 11 лютого 2000 року його було офіційно оприлюднено в Офіційному віснику України.

Встановлений КПК України строк для подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами закінчився, а заяву засудженого ОСОБА_17 про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у зв`язку з виключними обставинами подано 06 листопада 2018 року без клопотання про поновлення строку. У заяві, поданій на виконання ухвали судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду про залишення без руху від 31 жовтня 2018 року питання про поновлення строку заявником упущене.
Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 429 КПК України заява повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Оскільки заявник пропустив встановлений КПК України строк для подання заяви, Велика Палата Верховного Судувважає, що заяву засудженого ОСОБА_17 потрібно йому повернути.
Керуючись частиною 10 статті 31, частиною 3 статті 429, частиною 3 статті 459 і частиною 3 статті 464 КПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:
Повернути засудженому ОСОБА_17 його заяву про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_7 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_16