справа № 489/3500/18
кримінальне провадження
№1-кп/489/231/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

встановив:

17.04.2018 близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_4 , з корисливого мотиву, який полягав у задоволенні власних інтересів, знаходячись в першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , за раніше виниклим умислом, відкрито заволодів належним їй майном, а саме мобільним телефоном «Lenovo A6010», вартістю 3000,00 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора «МТС» із номером НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3000,00 грн.

Після чого ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав частково, показав, що 17.04.2018 у другій половині дня приїхав до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Зайшовши до під`їзду побачив потерпілу та попросив надати номери мобільних телефонів їх дітей, на що вона відмовила. Він забрав у неї з руки мобільний телефон та вийшов з під`їзду. Після того, мобільний телефон загубив, де саме не пам`ятає. Припускає, що мобільний телефон випав у нього з кишені. Даний телефон дружина придбала за час їхнього шлюбу на спільні кошти за 3000,00 грн. Обвинувачений наполягає на тому, що жодного корисливого умислу в нього не було, телефон забрав, оскільки хотів знайти в ньому мобільні телефони дітей, але не зміг цього зробити, так як телефон був заблокований.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому діянні підтверджується наступними дослідженими судом доказами.

Показами потерпілої ОСОБА_9 , яка суду показала, що 17.04.2018 в районі 18 год. 20 хв., вийшла з квартири у під`їзд будинку АДРЕСА_2 та розмовляла з батьком по телефону. В цей момент в під`їзд зайшов ОСОБА_4 , він кричав та гучно виражався нецензурною лайкою, вдарив її рукою по голові та з лівої руки вихопив її телефон. Після того він втік з під`їзду. Потім вона викликала поліцію та разом з поліцейськими намагалася його знайти. ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком, вони були одружені з 01.10.2015 по 24.03.2016. За цей час в них був спільний сімейний бюджет. Мобільний телефон, який викрав ОСОБА_4 , в листопаді 2016 року подарувала їй її подруга, яка його придбала за власні кошти. За медичною допомогою не зверталась, оскільки зовнішніх видимих пошкоджень в неї не було.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.04.2018, згідно якого ОСОБА_9 повідомила про те, що 17.04.2018 близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із застосуванням фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, знаходячись у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , відкрито заволодів мобільний телефоном потерпілої, чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 3000,00 грн.

Протоколом огляду місця події від 17.04.2018, згідно якого було оглянуто сходи, що розташовані між другим та третім поверхами багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 .

Протоколом огляду предмету від 08.05.2018, згідно якого оглянуто мобільний телефон «Lenovo А6010». В ході огляду ОСОБА_10 пояснив, що 17.04.2018 близько 19 год. 00 хв., він знайшов даний телефон на зупинці громадського транспортну «вул. Південна» по пр. Богоявленському в м. Миколаєві та добровільно видав співробітникам поліції.

Товарним чеком та довідкою ФОП ОСОБА_11 від 03.05.2018, згідно яких вартість мобільного телефону «Lenovo А6010» складає 3000,00 грн.

Вищезазначені докази в їх сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та законом, безпосередньо дослідивши і оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

До таких висновків суд прийшов виходячи з наступного.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті, яким пред`явлено обвинувачення ОСОБА_4 , вказано, що 17.04.2018 близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, знаходячись в першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , за раніше виниклим умислом, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , яке виразилось в нанесенні удару потерпілій в область голови, відкрито заволодів належним їй майном, а саме мобільним телефоном «Lenovo A6010», вартістю 3000,00 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора «МТС» із номером НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3000,00 грн.

Вказане діяння було кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Сукупність досліджених в ході судового розгляду доказів не дають достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 відкрито заволодів майном ОСОБА_9 із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В ході судового розгляду ОСОБА_9 зазначила, що обвинувачений вдарив її рукою по голові та з лівої руки вихопив її телефон. До медичного закладу з приводу удару не зверталася, оскільки зовнішніх видимих пошкоджень у неї не було.

Наведені доводи потерпілої обвинувачений заперечував, вказуючи на те, що жодних насильницьких дій не вчиняв, а просто вихопив у потерпілої з рук мобільний телефон та пішов.

Внаслідок вказаних протиріч у показах обвинуваченого та потерпілого, у суду виникають сумніви у застосуванні обвинуваченим насильства, в т.ч. завдання удару. Вказані протиріччя не спростовуються наданими під час судового розгляду прокурором письмові докази, внаслідок чого не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Положеннями ч.1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, в тому числі подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, покладається на прокурора.

При цьому, згідно з вимогами ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За вимогами ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, керуючись правом, визначеним ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, в частині необхідності зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з урахуванням того, що це покращує становище особи.

Суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 , які проявилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), наявний склад злочину передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, а тому саме за цією статтею необхідно кваліфікувати його дії, перекваліфікувавши пред`явлене досудовим слідством обвинувачення з ч. 2 ст. 186 КК України.

Щодо доводів сторони захисту про те, що викрадений мобільний телефон належав обвинуваченому та потерпілій на праві спільної сумісної власності, суд до уваги не приймає, оскільки враховуючи фактичні обставини справи, обвинувачений діяв із умислом направленим на викрадення індивідуального майна, яке перебувало у фактичному володінні потерпілої.

При призначенні покарання, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, не працює, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з висновком про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, що не становить небезпеку для суспільства.

З урахуванням викладеного та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, враховуючи відсутність у обвинуваченого офіційного джерела прибутку, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді громадських робіт, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує керуючись ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк сто двадцять годин.

Речові докази - мобільний телефон«Lenovo A6010» повернути потерпілій.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід відносно засудженого не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1