Справа № 333/6817/18
УХВАЛА
08.02.2019 р. м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 року до суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком від засудженого за вироком від 18.04.2012 року Коломенського міського суду Московської області, Російської Федерації за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 325, ч. 2 ст. 162 ч. 4 ст. 162 КК Російської Федерації, до 11 років 6 місяців позбавлення волі, із штрафом у розмірі 8000, 00 рублів.

В обґрунтування клопотання зазначало, що 23 жовтня 2018 року наказом Міністерства юстиції України № 3300/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 19.06.2018 за № 06-79987/18.
ОСОБА_7 засуджено вироком Коломенського міського суду Московської області від 18.04.2012 з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Московського обласного суду від 14.06.2012, до покарання у виді 11 років 6 місяців позбавлення волі (копії вироку та ухвали додаються) за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 162 (розбій, напад з метою викрадення чужого майна, вчинене з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з використанням предмету, що використовується у якості зброї, групою осіб за попередньою змовою), частиною другою статті 325 (викрадення у громадянина паспорта та іншого важливого особистого документу, 2 епізоди), п. «б» частини четвертої статті 162 (розбій, напад з метою викрадення чужого майна, вчинене з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з використанням предмету, що використовується у якості зброї, групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації (тексти статей додаються), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_7 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Тверській області»; кінець відбуття строку покарання - 22.05.2023.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_7 в Україні: АДРЕСА_1 (копія паспорту громадянина України додається).
Відповідно до вироку Коломенського міського суду Московської області від 18.04.2012 з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Московського обласного суду від 14.06.2012, ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у вигляді штрафу в сумі 8 000 рублів.
Крім того, відповідно до вироку Коломенського міського суду Московської області від 18.04.2012 ОСОБА_7 повинен сплатити:
*на користь ОСОБА_8 - 15900 рублів;
*на користь ОСОБА_9 - 230 000 рублів;
*солідарно із засудженим ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 -
19 270 рублів;
*солідарно із засудженим ОСОБА_10 на корить ОСОБА_12
*1000 000 рублів;
*солідарно із засудженим ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 -
8678 рублів 59 копійок.
Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ ВК-1 ФСВП Росії по Тверській області в установі перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_7 коштів, інформація про стягнення відсутня. Засуджений ОСОБА_7 зобов`язався сплатити заборгованість за вироком російського суду.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник наполягав на задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників судового розгляду, які підтримали клопотання, а також дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією, зокрема за таких умов: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо рішення є остаточним; якщо на передачу згодна засуджена особа ; якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.

Відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які засуджено ОСОБА_7 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України - ч.3 ст. 357, ч. 2 стю 187 та ч.4 ст.187 КК України.

Згідно ст.10 Конвенції у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Статтею 11 Конвенції встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган, зокрема не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

За положеннями ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, зокрема крім такого випадку, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим, суд виходить з того, що ОСОБА_7 , встановлено вироком Коломенського міського суду Московської області, Російської Федерації від 18.04.2012 року наступне покарання:

-по ч.2 ст. 162 УК РФ у виді 5 років позбавлення волі;

-по ч.2 ст. 325 УК РФ у виді штрафу 10000 рублів;

-по п. б ч.4 ст. 162 УК РФ у виді 8 років 6 місяців позбавлення

На підставі ч.3. ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 , визначене покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі з відбуваням покарання в виправній колонії сурового режиму тз штрафом 10000 рублів.

Ухвалою Московського обласного суду від 14.07.2012 року вирок Коломенського міського суду Московської області, Російської Федерації від 18.04.2012 року змінено та зменшено суму штрафу до 8000 рублів в іншій частині вирок залишено без змін.

Санкція ч. 2 ст. 325 РФ карається штрафом в розмірі до 80000 рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 6 місяців або обов`язковими роботами на строк до одного року, або арештом на строк до трьох років.

Санкція ч. 2 ст. 162 РФ карається позбавленням волі на строк від до 15 років з штрафом в розмірі до 1000000 рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 5 років або без такого і з обмеженням волі на строк до 2 років або без такого.

Санкція п. б. ч. 4 ст. 162 КК РФ карається позбавленням свободи на строк від 8 до 15 років з штрафом в розмірі до 1000000 рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 5 років або без такого і з обмеженням волі на строк до 2 років або без такого..

Ч. 3 ст. 69 КК РФ передбачає якщо хоча б один із злочинів, вчинених по совокупності, є тяжким або особливо тяжким злочином, то остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувать більше чім половину максимального строку покарання у виді позбавлення волі передбаченого за найбільш тяжкий із числа вчинених злочинів.

Відповідно до Кримінального кодексу України дії ОСОБА_13 слід кваліфікувати за:

- ч.2 ст. 187 КК України розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 357 КК України незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом;

- ч.4 ст. 187 КК України розбій, спрямований на заволодіння майном особливо великих розмірах.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_7 судом Російської Федерації, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, суд повинен розглянути клопотання з визначенням строку покарання для засудженого на території України з дотриманням тривалості призначеного таким вироком покарання, у разі якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Таким чином, приймаючи до уваги, що вироком суду Російської Федерації ОСОБА_7 засуджено за вчинення декількох злочиннів, тому для нього слід визначити покарання за суворіше кримінальне правопорушення із числа вчинених передбачене ч.4 ст.187 КК України, що становить 11 років і 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна оскільки таке додаткове покарання за вироком суду іноземної держави не призначалося.

За сукупністю злочинів відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання має бути визначено за принципом, який застосований судом Російської Федерації, шляхом часткового складання покарань.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Частиною 1ст. 1167 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», так і відповідно до п. 14 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 1.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки на час розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа, у якому зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.
Оскільки у резолютивній частині вироку Коломенського міського суду Московської області, Російської Федерації від 18.04.2012 року, та довідках відсутні повні дані потерпілих, а вказані тільки їх прізвища та ініціали, тому питання щодо відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих, оскільки відсутні відповідні дані, за якими необхідно проводити стягнення, підлягає залишенню без розгляду з розясненням права потерпілих на відповідне відшкодування після звернення до суду з наданням всіх необхідних документів.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст.372, 602, 603, 609- 610 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Привести у відповідність із законодавством України вирок від Коломенського міського суду Московської області, Російської Федерації 18.04.2012 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 325, ч. 2 ст. 162 п.б, ч. 4 ст. 162 КК Російської Федерації.

Визначити, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.187 та ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання:

за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, без конфіскації майна;

за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді арешту строком на 3 місяці, без конфіскації майна.

за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, без конфіскації майна;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України та Закону України зарахувати у строк покарання строк попереднього тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за одинь день позбавлення волі починаючи з 23.11.2011 року по день набрання вироком законної сили 14.06.2012 року.
Також, у строк відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати період відбування покарання в Російській Федерації.

Питання про виконання вироку від 18.04.2012 року Коломенського міського суду Московської області, Російської Федерації відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині відшкодування потерпілим матеріальної шкоди - залишити без розгляду.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2