ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/22/19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 638/4447/18 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
заявника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2018 щодо накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0001517 від 30.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, -

в с т а н о в и л а:

24.09.2018 ОСОБА_6 , який є потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0001517 від 30.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна в порядку статті 170 КПК України, яке в подальшому, 29.10.2018, уточнив.

Доводи клопотання обґрунтовані тими обставинами, що 29.03.2016 року ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського відділення Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про кримінальне правопорушення щодо дій з боку посадових осіб ПАТ «БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА», яка 30.03.2016 була зареєстрована в ЄРДР за № 0001517.
Допитаний 24.04.2018 слідчим Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 заступник голови Правління АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» - ОСОБА_8 пояснив, що ним була підписана заява від 28.12.2012, яка подана приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_9 , відповідно до якої позиція банку полягала у тому, що кредитний договір № 260 від 09.07.2007 між банком та ОСОБА_6 виконаний боржником у повному обсязі, у зв`язку з чим посадова особа банку просить зняти заборону відчуження нерухомого майна, з квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_6 зазначав, що цей свідок фактично повністю підтвердив усі показання потерпілого та обставини, на які він посилався у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення.
За період досудового розслідування у квартири змінилися вже три власника, а 13.10.2018 заявнику стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 247,9 кв.м, перетворилася на дві квартири: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 177 кв.м, та на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 70 кв.м, у зв`язку з чим ОСОБА_6 просив накласти арешт на вищезазначені квартири з метою забезпечення цивільного позову.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2018 у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про арешт майна відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту та постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна від 29.10.2018 задовольнити, та вжити всіх необхідних заходів з метою забезпечення поданого цивільного позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 247,9 кв.м, яка перетворилася на дві квартири: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 177 кв.м, та квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 70 кв.м, власник ОСОБА_10 . Заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо зазначених квартир.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею не взято до уваги те, що заявником до СВ Шевченківського ВП ГУНВ в Харківській області та до Харківської місцевої прокуратури № 1 неодноразово подавали клопотання про арешт майна в порядку статті 170 КПК України, а саме: 19.09.2017, 26.12.2017, 15.03.2018, 27.04.2018, 12.07.2018, в яких заявником повідомлялося, що на сьогоднішній день існує загроза того, що особи продовжують незаконні дії щодо його майна, та продовжують незаконно розпоряджатися майном, а саме оформлюють договори продажу, тощо.
Зокрема, 21.12.2017 новим, черговим власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_10 , таким чином зволікання щодо накладення арешту на вищевказане нерухоме майно може призвести до його знищення або спотворення, може ускладнити повернення квартири та його особистих речей, коштів у його власність.
За період досудового розслідування у квартири змінилися вже три власника, а 13.10.2018 заявнику стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 247,9 кв.м, перетворилася на дві квартири: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 177 кв.м, та на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 70 кв.м.
Однак, не зважаючи на це, жодного клопотання про арешт квартири не було задоволено.
Заслухавши доповідь судді, заявника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про накладення арешту, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки в рамках даного кримінального провадження вже накладено арешт на вищевказане майно.
З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 9001517 від 26.10.2016, у якому ОСОБА_6 є цивільним позивачем.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, чинним КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Звертаючись з клопотанням про арешт зазначеного майна, ОСОБА_6 посилався на те, що на сьогоднішній день існує загроза того, що особи продовжують незаконні дії щодо його майна, та продовжують незаконно розпоряджатися майном, а саме оформлюють договори продажу, тощо. Так, 21.12.2017 новим, черговим власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_10
13.10.2018 заявнику стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 зменшилася в розмірах з 247,9 кв.м до 177 кв.м, у зв`язку з тим, що квартира АДРЕСА_2 перетворилася на дві квартири: квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 70 кв.м.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , слідчим суддею було взято до уваги встановлені в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2018, якою було задоволено клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні за № 90001517 від 30.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, про накладення арешту на майно задоволено; накладено на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_10 шляхом заборони її розпорядження та відчуження; надано дозвіл на подання ухвали та інших документів до повноваженого органу внесення даних, щодо арешту нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідчому Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , обставини.
Зокрема, згідно деталізованої інформації про право власності за квартирою АДРЕСА_1 , до Державного архітектурного будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК78 видана 12.03.2018 підставою якою було поділ об`єкту, тобто квартири за вищевказаною адресою, загальна площа якої складала 247,9 кв.м та на даний час вже складає загальної площі 177 кв.м, тобто фактично змінена площа, причиною якої став поділ об`єкту з метою виведення іпотеки її частини.
Слідством встановлено, що на даний час квартира АДРЕСА_5 , є безпосереднім об`єктом вчиненого кримінального правопорушення тому, що передавалась у іпотеку за кредитними договорами різним особам, під грошові зобов`язання, суми яких у декілька разів нижчі від ринкових цін на зазначений об`єкт нерухомості, крім того відбувається поділ об`єкту нерухомого майна на частини з метою введення ще більшої кількості власників, фіктивних іпотекодавців, набувачів та у зв`язку з тим, що є ризик повторного переходу права власності на вищезазначену квартиру до добросовісного чи недобросовісного набувача, що значно ускладнить досудове слідство по даній справі та може стати на заваді захисту прав та законних інтересів громадян.
Крім того, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, яке є безпосереднім об`єктом вчиненого кримінального правопорушення, що може перешкодити встановленню істини по справі.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею при вирішенні клопотання ОСОБА_6 , у повній мірі були враховані вищезазначені обставини, а саме те, що об`єктом злочину є квартира АДРЕСА_1 в цілому, та обґрунтовано відмовлено у накладенні арешту на перетворену квартиру АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 .
Доводи ОСОБА_13 , викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують висновків слідчого судді.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а тому подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.11.2018 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий -

Судді