ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/509/18 Справа № 192/1202/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який на даний час відбуває покарання в ДУ Солонянська виправна колонія №21 МЮУ, засудженого вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року за ч.2 ст.263, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70, на підставі ст.71 КК України остаточно призначене покарання за сукупністю вироків, повністю приєднати не відбуте покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2014 року та засуджений до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, штрафу 1700 гривень. Кожен вирок виконується окремо,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив з того, що ОСОБА_7 в 2005 та 2013 роках звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини в період не знятої та не погашеної судимості. Суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність заохочень не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року скасувати, оскільки він має заохочення, режим тримання осіб в кримінально виконавчій установі не порушує, бере особисту участь в організації виховних заходів, працює з першого дня перебування в колонії та виконує все вказівки адміністрації установи.

Заслухавши суддю доповідача, думки засудженого та прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, суд, дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку.
Так, ОСОБА_7 у цій справі засуджений 27 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.263, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, штрафу 1700 гривень. Кожен вирок виконується окремо.
Початок строку відбування покарання - 16.10.2014 року, кінець строку 11.03.2020 року.
В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 20.10.2014 року.
Під час перебування у Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, мав одне стягнення за порушення режиму утримання, заохочень не мав.
З 04.06.2015 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21».
Працевлаштований старшим днювальним відділення СПС, до праці ставиться задовільно. На теперішній час характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускає, приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».
Має 2 заохочення від 01.11.2017 року, 23.04.2018 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, та 1 стягнення від 14.04.2015 року у вигляді догани.

За цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно зміни умов тримання 01.04.2016 року - відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення; стосовно заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням 31.03.2017 року - відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення; стосовно застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання 06.04.2018 року - відмовлено як особі, яка не довела своє виправлення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправлення, оскільки його поведінка є нестабільною.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він своєю працею та поведінкою довів своє виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а отже суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року, якою відмовлено у застосуванні умовно дострокового звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4