Ухвала
Іменем України
22 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 735/844/18

провадження № 51-10373 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2018 року, залишеним без змін апеляційним судом , ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) на строк 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 , просить скасувати вирок та ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої доводів вказує на те, під час розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд не з`ясував фактичних даних, на підставі яких встановлюється наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 відмовився від дачі показань, а інші докази його винуватості не досліджувалися. Прокурор зазначив, що у такому випадку (без встановлення правильного розуміння обвинуваченим фактичних обставин) подальше судове слухання за правилами ч. 3 ст. 349 КПК є неможливим.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Статтею 370 КПК визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду

та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчиненняОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК та ч. 3 ст. 185 КК, кваліфікації його дій за вказаними статтями у касаційній скарзі прокурор не оспорює.

Разом із тим, доводи прокурора у касаційній скарзі є необґрунтованими.
Відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім як у випадку, якщо він відмовився давати показання, та у випадках, передбачених ч. 3 ст. 323, ст. 381 КПК.
Як убачається з наданих копій судових рішень, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у суді першої інстанції здійснювалось у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, однак від дачі показань відмовився. В учасників судового провадження було з`ясовано думку про такий порядок дослідження доказів у справі та роз`яснено їм їхні права щодо позбавлення можливості оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Право давати показання з приводу обвинувачення чи відмовлятись їх давати належить виключно обвинуваченому, що передбачено нормами ст. 42 КПК.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження, зазначених у ст. 7 КПК, а також у статтях 17, 18 КПК, якими передбачено презумпцію невинуватості, забезпечення доведеності винуватості та свободу від самовикриття, а також право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом, а також жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання і кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, в будь-який момент відмовитися відповідати на запитання.
Крім того, у ході апеляційного перегляду справи було перевірено доводи прокурора, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, надано на них вичерпну відповідь та обґрунтовано визнано їх безпідставними.
Так, апеляційний суд встановив, що згідно з аудіозаписом судового засідання, яке відбулося 12 липня 2018 року, під час встановлення особи ОСОБА_4 та роз`яснення суті обвинувачення з ясував, що обвинувачений розуміє, в чому в чому його обвинувачують, повністю визнає себе винним та щиро розкаюється у вчиненні кримінальних правопорушень, відмовляється дати показання, з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, згоден. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу,

які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті.
Проте касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо істотного порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5 єва