ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«31» жовтня 2018 р. м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

військового прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження № 0000502 від 18.11.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кременчук Полтавська область, раніше судимого: 08 грудня 2017 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 4 ст. 407 КК України до позбавлення волі строком на З роки, на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування вказаного покарання, одруженого, з середньою спеціальною освітою, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, командира відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126VII), Указ Президента України від 6 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року №1240VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом ^України від 22 липня 2014 року №1595УІІ), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113 VIII).

Крім того, відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження, під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено,що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів,органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Таким чином, визначення особливого періоду, наведеного в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не суперечить визначенню наведеному у Законі України «Про оборону України», а лише містить ширше визначення цього поняття.

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.

Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.

У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.

Так, молодший сержант ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 05 жовтня 2015 року відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с конституційним обов`язком громадян України.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, діючи умисно, 08 ^ лютого 2016 року допустив їх порушення та вирішив стати на злочинний шлях, шляхом неповернення вчасно із відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_4 , в порушення ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 08 лютого 2016 року не повернувся вчасно із відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та до 07 квітня 2016 року до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не повертався, а вільний час, що з`явився у зв`язку із відсутністю на військовій службі, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків по військовій службі.

У подальшому 07 квітня 2016 року молодший сержант ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час першої черги часткової мобілізації» молодшого сержанта ОСОБА_4 07 квітня 2016 року звільнено з військової служби у запас.

Молодший сержант ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації, і проходячи її на посаді командира відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин 08 лютого 2016 року не повернувся вчасно із відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та до 07 квітня 2016 року до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не повертався, а вільний час, що з`явився у зв`язку із відсутністю на військовій службі, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків по військовій службі.

У судовому засіданні обвинувачений провину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю про обставини його скоєння пояснив так, як викладено у вироку.

Згідно клопотання сторін кримінального провадження з`ясування обставин та перевірка їх доказами проводилися з урахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України без дослідження тих фактичних даних, які не оспорюються сторонами кримінального провадження.

Винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення суд вважає доведеною та підтвердженою зібраними по справі доказами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України у судовому засіданні досліджені характеризуючі дані на обвинуваченого ОСОБА_4 , який згідно, довідок лікарів нарколога та психіатра на обліку не знаходиться, за місцем служби характеризується формально.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст.407 КК України тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість даного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, враховуючи особу винного, який не судимий, формально характеризується за місцем служби, у скоєнні злочину щиро розкаявся, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, з застосуванням до нього ст.ст.75,76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371,373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 3 (три) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України засудженого звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції(органів пробації), повідомляти вказані органи про зміну місця мешкання та праці, періодично з`являтись на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції (пробації).

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області, через Чугуївський міський суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: