Справа № 184/1572/18
Номер провадження 1-кп/184/29/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000522 внесеного 09.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, який закінчив 7 класів, офіційно не одружений, має трьох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 21.03.2007 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 25.05.2012 року умовно-достроково, не відбутий термін 5 місяців 1 день

- 20.10.2016 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_5 , потерпілого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 12 годині 25 хвилин 09.07.2018, проходив біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де в нього з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення будь-якого майна з території вищевказаного домоволодіння, територія якого хоч і огороджена парканом, однак має вхідну дерев`яну хвіртку без запірного пристрою та вільний доступ з однієї із сторін території, тобто не є сховищем.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в той же день та час, ОСОБА_3 , відчинив вхідну хвіртку, через яку протиправно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де під деревом побачив припнуту до землі домашню козу з рогами віком 5 місяців, яка належить ОСОБА_6 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 таємно, умисно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом застосування фізичної сили, відв`язав домашню козу з рогами віком 5 місяців та викрав тварину, яка належить ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на 1000 гривень (одну тисячу гривень). Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та надав показання, що козу він не крав. Про зазначені події він пам`ятає погано, оскільки в нього колись був струс мозку. Пам`ятає, що літом 2018 р. у нього помер дядько. Коли він перебував на поминках в кафе «Спектор» до нього приїхали працівники поліції і повідомили, що його викликає слідчий. Він ( ОСОБА_3 ) поїхав до слідчого, який запитав у нього, чи не брав він козу. Він відповів, що не брав. Наступного дня за ним знову приїхали працівники поліції, запросили до слідчого і того ж дня йому змінили запобіжний захід. Крім того, знає, що у його матері вдома з`явилася коза, проте коли це було і звідки взялась ця коза він не пам`ятає.

Заслухавши наведені вище показання обвинуваченого, надані суду під час допиту, його позицію, висловлену у судових дебатах і на останньому слові, заслухавши показання потерпілого та свідків, дослідивши письмові документи та висновки експертизи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поза розумним сумнівом доводиться сукупністю доказів, що були досліджені під час судового розгляду.

Так, будучи допитаним, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні надав показання про те, йому належить домоволодіння АДРЕСА_3 (далі домоволодіння), хоча фактично він, його дружина та діти проживають по сусідству у домоволодінні АДРЕСА_4 (далі адреса фактичного проживання). За 2-2,5 міс. до вказаних подій, він дав 500 грн. своїй дружині для покупки кози, дружина домовилась з продавцем, віддала гроші, а він (потерпілий) привів білу козу із рогами за адресою свого фактичного проживання. Згодом він почав щоранку виводити козу пастися на територію домоволодіння, прив`язував тварину за ціпок до металевого шворня, що забивав до землі, а щовечора забирав козу додому. Тварина ніколи самостійно не відв`язувалась. Територія, де паслася коза, огороджена зі сторони траси бетонним забором, з інших сторін металевою сіткою, частина падала на землю, також була наявна вхідна дерев`яна хвіртка, яка зав`язувалася на мотузку. 09.07.2018 року він зранку прив`язав тварину за ціпок до металевого шворня на території домоволодіння та пішов додому, закривши на мотузку хвіртку. Приблизно о 10 годині того ж дня він разом з дружиною пішов до бабусі, яка мешкала по АДРЕСА_5 ., по дорозі заглянули на територію домоволодіння - коза паслася. Коли повертались, то побачили, що хвіртка відкрита, а кози разом із ціпком та шворнем немає. Кинулись шукати козу по вулиці. Через деякий час подзвонила сусідка ОСОБА_7 та сказала, що її син ОСОБА_8 та мій син ОСОБА_9 , які того дня гралися на вулиці біля домоволодіння АДРЕСА_3 , розповіли, що бачили як ОСОБА_3 , який проживає неподалік від них, вів зазначену козу в бік ремонтного заводу, згодом діти зазначене підтвердили, після чого викликали поліцію. Через деякий час прийшла малолітня донька обвинуваченого - ОСОБА_10 та сказала, що батько потяг козу до своєї матері, яка проживає по сусідству. Козу знайшли на території домоволодіння матері обвинуваченого, звідки її забрала дружина. Через 5-6 днів до них приїжджали 3 працівники поліції та проводили заміри та фотографування кози.

Надані показання потерпілого узгоджуються з відомостями, які містяться у протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.07.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 просить притягнути до відповідальності особу, як викрала його білу козу, вказавши на ОСОБА_3 , як особу, яка могла вчинити вказане кримінальне правопорушення.

Оскільки вказані вище показання потерпілого є логічними, послідовними та переконливими, а також оскільки в суду відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про наявність у потерпілого мотивів давати суду завідомо неправдиві показання та оговорювати у вчиненні злочину обвинуваченого, суд вважає ці показання достовірними та бере за основу при ухваленні вироку.

Наведені показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні надала показання, що вона є дружиною потерпілого, разом з яким спільно придбали домоволодіння АДРЕСА_3 та на його території прив`язували на ланцюг за залізний шворінь козу, яку придбали у квітні 2018 року за 500 грн. Територія домоволодіння була огороджена парканом з хвірткою, однак не повністю, частина металевої сітки, приблизно 3 метри, впала на землю. Хвіртка закривалась на мотузку. Коза, за той час як перебувала в них, ніколи не відв`язувалась та не перестрибала через паркан. Десь о 09 годині у липні 2018 р., точної дати не пам`ятає, син ОСОБА_9 пішов гуляти з сином сусідки ОСОБА_12 . Приблизно о 10 год. вона разом з потерпілим пішла до бабусі, яка мешкала по АДРЕСА_5 . Перед цим чоловік вивів козу пастися на територію домоволодіння АДРЕСА_3 . Коли вертались приблизно об 11-12 год., то помітили, що хвіртка була відчинена та коза зникла. Почали шукати по вулиці, сусідка ОСОБА_7 сказала, що діти бачили, як обвинувачений ОСОБА_13 , який проживає неподалік від них, тягнув козу з території домоволодіння. Після цього спитали сина, який підтвердив, що бачив як обвинувачений тягнув кудись козу. Діти зазначене підтвердили. Через деякий час прийшла малолітня донька обвинуваченого - ОСОБА_10 та сказала, що батько потяг козу до своєї матері, яка проживає на сусідній вулиці приблизно за 5 хвилин. Згодом співробітники поліції знайшли козу у матері обвинуваченого. В той день в 5-6 годині вечора бачила ОСОБА_3 п`яним на велосипеді.

Наведені показання потерпілого узгоджуються також із показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні у присутності законного представника та педагога надав показання про те, що він влітку 2018 року він катався на роліках разом зі своїм другом ОСОБА_8 біля буд. АДРЕСА_3 , який придбав його батько. Будинок був без частини паркану, була наявна хвіртка. В цьому будинку вони не проживали, однак там паслась їхня коза білого кольору із металевим ціпком. Козу було добре видно з вулиці. Він (свідок) іноді ходив разом з батьком припинати козу. Забирав тварину батько. ОСОБА_15 ніколи не бігала по вулиці, сама додому не приходила. Того дня він побачив, як раніше йому знайомий ОСОБА_16 зайшов у двір їхнього вищезазначеного будинку, а згодом вийшов, потягнувши їхню козу в бік ремонтного заводу. Він ( ОСОБА_14 ) разом з другом ОСОБА_8 побігли до матері ОСОБА_8 та розповіли їй про крадіжку кози.
Наведені показання потерпілого не суперечать поясненням свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні надала пояснення, що про те, що її син ОСОБА_18 та син свідка ОСОБА_11 - ОСОБА_19 приблизно о 10 - 11 год. ранку літом 2018 р., точної дати вона не пам`ятає, були у неї дома, після чого пішли кататися на роликах та скейті по дорозі, яка веде до рем заводу. Через годину вони повернулись і повідомили, що бачили, як ОСОБА_16 вів козу, що належала родині ОСОБА_20 . Вона ( ОСОБА_17 ) зателефонувала мамі ОСОБА_21 , проте, та не взяла слухавку. Пізніше, ОСОБА_22 сама прийшла до них додому, де їй повідомили про крадіжку кози. Остання зателефонувала чоловіку - ОСОБА_6 .
Наведені показання потерпілого узгоджуються також із показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні у присутності законного представника та психолога надав показання про те, що літом 2018 р. в обідній час він разом із другом ОСОБА_24 каталися на дорозі неподалік від їхнього дому. З того місця де він катався, не було видно місця, де паслась коза, проте його другу було видно. Під час гри він побачив, що якісь чоловік, лице якого він не розгледів, оскільки швидко проїхав на скейті повз нього, вів на ціпку білу козу. Його товариш ОСОБА_19 зауважив, що коза схожа на їхню. Спочатку значенню цьому він не надав. Через короткий проміжок часу до них підійшла мама їхньої подружки ОСОБА_25 , яка разом із донькою поверталися із автобусної зупинки, і звернула їхню увагу, що ОСОБА_16 повів ОСОБА_24 козу. Вони ( ОСОБА_26 та ОСОБА_27 ) побігли до будинку, де паслася коза, проте її там не було. Потім вони побігли до мами ОСОБА_20 , але її теж не було. Тоді вони прийшли до його мами та розповіли про крадіжку кози.

Зазначені показання свідків є переконливими, сумніву у своїй належності та допустимості в суду не викликають.

Сторонами кримінального провадження клопотань щодо отримання додаткових доказів, в тому числі і в порядку ст.333 КПК України, суду заявлено не було.

Проте, власне показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину не визнав, однак не зміг надати пояснення встановленим обставинам справи, зокрема, яким чином у домоволодінні його матері з`явилась біла коза, хоча достеменно знав про її наявність, не узгоджуються із дослідженими доказами. Крім того, суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_6 з першого дня зазначених подій чітко вказав працівникам поліції на ОСОБА_3 як на особу, яка причетна до вчинення крадіжки, та місце, де перебуває коза, - у матері ОСОБА_3 , у якої і було виявлено зазначену тварину. Суд також приймає до уваги, що в межах часових рамок, коли тварину бачили останній раз на території домоволодіння ОСОБА_28 (о 10 год. ранку 09.07.2019) та згодом виявили її відсутність (о 11-12 год. ранку 09.07.2019), неповнолітні свідки чітко вказують на чоловіка, який тягнув на цепу білу козу біля місця знаходження домоволодіння ОСОБА_28 , при цьому неповнолітній свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні безпосередньо вказав на раніше йому знайомого обвинуваченого, як на особу, яка викрала їхню тварину.
З огляду на наведене, суд вважає показання обвинуваченого недостовірними, а мотиви надання суду таких показань бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, та критично оцінює ці показання при ухваленні вироку.

Під час судового розгляду також була допитана свідок ОСОБА_29 - матір обвинуваченого, яка надала показання про те, що приблизно у липні 2018 року вона побачила як біля їхнього двору два дні бігала чиясь коза. Вона ( ОСОБА_29 ) вийшла, накинула на козу цеп і завела у сарай. Коза була без ошийника та цепу. В поліцію чи до інших органів, сусідів вона з цього приводу не зверталась. Потім прийшли працівники поліції та забрали козу.
Вказані показання свідка ОСОБА_29 суд вважає недостовірними та наданими з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, оскільки є не логічним те, що потерпілий та його родина відразу після виявлення факту зникнення кози, коли подружжя поверталось об 11-12 год. 09.07.2018 року додому, почали шукали останню по селу, але не бачили тварину кілька днів біла будинку ОСОБА_29 , що знаходиться на відстані 5 хвилин від будинку потерпілого. Крім того, суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_29 не звернулась до будь яких органів чи сусідів з приводу знайденої кози. З огляду на наведене, суд критично оцінює ці показання при ухваленні вироку.

З протоколу огляду місця події від 09.07.2018 року, розписки гр. ОСОБА_30 про продаж будинку АДРЕСА_3 , договору найму, плану земельної ділянки АДРЕСА_3 , технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_3 будь яких відомостей, що мають значення, та доказів, які б спростовували чи підтверджували обставини, повідомлені учасниками процесу під час їх допитів, судом не встановлено.

Крім того, протоколи допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , потерпілого ОСОБА_6 суд не бере до уваги, оскільки може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час допитів в судовому засіданні.
При визначенні розміру заподіяної потерпілому ОСОБА_33 матеріальної шкоди на загальну суму 1000 гривень, суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 35-18, згідно якого ринкова вартість кози з рогами віком 5 місяців на момент вчинення злочину, тобто 09.07.2018 року, в середньому складала 1000 грн.

Здійснюючи оцінку наданих до суду доказів в даному кримінальному провадженні, суд керується критерієм доведення вини "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, що узгоджується із усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року).
Таким чином, суд, створивши рівні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.66 КК України обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, зокрема за вчинення корисливих злочинів, вчинив інший корисливий злочин під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, має захворювання печінки, не одружений, має трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку прокурора, висловлену у судовому засіданні щодо міри покарання у виді позбавлення волі, врахувавши письмову заяву потерпілого, який поклався при призначенні покарання на розсуд суду, останній вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.
Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року було засуджено за ч. 3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням 2 роки іспитового строку.
Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати приписи ч. 1 ст. 71 КК України і призначаючи покарання за вчинені кримінальні правопорушення, визначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання, призначеного за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підстав для його заміни або скасування суд не вбачає.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлений.

Вирішуючи питання про речові докази, суд враховуючи постанову від 11.07.2018 року про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів, а саме кози білого кольору, котра була виявлена та вилучена під час огляду у свідка ОСОБА_29 відповідно до протоколу огляду предмету від 11.07.2018 та передана під схорону розписку потерпілому ОСОБА_6 , керується положеннями ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України вважає, що витрати на залучення експерта, що підтверджуються актом здачі-приймання висновку судового експерта (експертного дослідження) від 23.07.2018 року № 3560-18, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, а саме з 31.07.2018 року.
Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ: козу білого кольору, виявлену та вилучену в ході огляду предмету, передану під схорону розписку потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили - залишити потерпілому.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп..

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний у виді тримання під вартою.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1