Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0002147 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 , а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді, і вичерпанням можливості їх отримати.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 06 вересня 2016 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону № 838 У111).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що зі змісту обвинувального акту від 01.03.2017р. прокурор фактично не змінив раніше пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 щодо правової кваліфікації його дій та обсягу обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, а лише уточнив час і місце вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням вказівок апеляційного суду, що вже було встановленим фактом невідповідності пред`явленого обвинувачення фактичним обставинам справи.

Зазначив, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки показам потерпілого та свідків, які були допитані в суді до скасування попереднього вироку і які у подальшому перебували в залі судового засідання при розгляду попереднього обвинувального акту, не прийняв до уваги, що вказані особи не могли бути допитаними повторно в цьому ж судовому провадженні, так як їм вже відомо про ті фактичні обставини висунутого обвинувачення, на підставі яких, скасовано вирок за ч.1 ст.121 КК України.

Послався на те, що поданий прокурором обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, не містить чіткого формулювання обвинувачення ОСОБА_6 у здійсненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України. Розгляд кримінального провадження без формулювання конкретного обвинувачення було неможливим.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, висновки суду в частині того, що потерпілий ОСОБА_9 чітко бачив особу, яка 22 лютого 2014 року нанесла йому травмуючий удар, і що цією особою є ОСОБА_6 , є хибними.

Стороною обвинувачення суду не надані у якості доказу протокол про пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_9 . Не проведення даної слідчої дії на досудовому слідстві вказує на те, що ОСОБА_9 дійсно не бачив, хто йому наніс травмуючий удар 22 лютого 2014 року, а в судовому засіданні, вказав на ОСОБА_6 , як на винну особу лише з тієї причини, що останній єдиний знаходиться на лаві обвинувачених. Хибними є висновки суду в частині того, що свідок ОСОБА_11 бачив особу, яка 22 лютого 2014р. нанесла потерпілому ОСОБА_9 травмуючий удар, і що цією особою є саме ОСОБА_6 .

Судом не надана належна оцінка показам потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 в частині висвітлення ними обставин вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що суд також не надав належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму отримання ним удару по голові металевим прутом від ОСОБА_6 .

Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_9 категорично заперечив, з цього приводу дав відповідні показання. Однак, суд доводи обвинуваченого у вироку не проаналізував та не спростував.

Мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, які суд першої інстанції вважав такими, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Проте, у вироку відсутній аналіз цих доказів з підстав їх належності, допустимості та достовірності.

Всупереч вимог ст.91 КПК України не було встановлено подію кримінального правопорушення, а саме час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Вважає, що за висунутим ОСОБА_6 обвинуваченням та дослідженими судами обставинами достовірно встановлено, що потерпілому ОСОБА_9 , як громадському активістові, який здійснював спільне патрулювання з співробітниками правоохоронного органу за власною ініціативою і без належних повноважень, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження особою, яка намагалась втекти при її переслідуванні, а тому вважає, що дії такої особи мали б бути кваліфіковані за ознаками ч.1 ст.124 КК України, а саме, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або за ч.3 та ч.4 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, пов`язане з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчинені із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а не за ч.1 ст.121 КК України.

На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , прокурором ОСОБА_12 подано письмові заперечення в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018року щодо ОСОБА_6 без змін.

Згідно вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року, вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2016 року, згідно якого ОСОБА_6 засуджений за ст.ст.296 ч.4, 345 ч. 2 КК України до чотирьох років позбавлення волі, призначено остаточне покарання п`ять років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 06 вересня 2016 року.

Зараховано засудженому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 06 вересня 2016 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ст.72 ч.5 КК України ( в редакції Закону № 838 -7).

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_6 , матеріальну шкоду в розмірі 23841 (двадцять три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 96 коп., моральної шкоди в розмірі 60000 ( шістдесят тисяч) грн.

Речові докази по даному кримінальному провадженню: компакт-диски «DVD RW» - залишено при матеріалах кримінального провадження.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 22 лютого 2014 року, о 22 год. 30 хв., разом із ОСОБА_13 , який згідно вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 22.07.2014 року засуджений до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки за вказане нижче кримінальне правопорушення, перебували за адресою м. Житомир, вул. Пушкінська, 41, де зазначені особи безпричинно, з хуліганських спонукань, зневажаючи загальноприйнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, діючи групою осіб, вступили в словесний конфлікт з громадськими помічниками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та працівниками УДАІ УМВС в Житомирській області ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в цей час здійснювали автопатрулювання дорожнього руху на службовому автомобілі «Volkswagenn Passat 1.8» д.н.з. НОМЕР_1 .

В ході грубого порушення громадського порядку ОСОБА_6 , який утримував при собі предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме металевий ланцюг, поводячи себе нахабно та зухвало, в присутності ОСОБА_13 , підійшов до громадського помічника ОСОБА_14 та кулаком руки наніс один удар в обличчя останньому, від якого ОСОБА_14 впав на землю, а ОСОБА_6 , не припиняючи свої хуліганські дії, наніс в область голови ОСОБА_14 ще два удари металевим ланцюгом, який був спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень. У свою чергу ОСОБА_13 , підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_6 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, поводячи себе нахабно та зухвало, зневажаючи загальноприйнятими нормами поведінки в громадському місці, діючи групою осіб, також безпричинно наніс два удари правою ногою ОСОБА_14 , перший удар в область тулуба, другий удар в область обличчя.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_6 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_14 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді 9 забійних ран на чолі зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, косого перелому основи проксимальної фаланги 5-го пальця, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до довготривалого розладу здоров`я; перелому тіла нижньої щелепи зліва, перелому лівої гілки нижньої щелепи з переходом на вінцевий відросток без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров`я.

В подальшому у даний конфлікт втрутилися працівники УДАІ УМВС в Житомирській області ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 з метою припинити хуліганські дії ОСОБА_13 та ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_13 , не припиняючи свої хуліганські дії, зневажаючи загальноприйнятими нормами поведінки в громадському місці, діючи групою осіб, почав висловлюватись брутальною лайкою в сторону вказаних працівників УДАІ УМВС в Житомирській області та підійшовши до старшого інспектора взводу супроводження УДАІ при УМВС України в Житомирській області ОСОБА_17 , який перебував при виконані службових обов`язків, пов`язаних з регулюванням дорожнього руху, наніс два удари кулаком правої руки в область голови, в результаті чого заподіяв останньому садно на обличчі, правій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. В подальшому, ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_13 , продовжуючи свої хуліганські дії, предметом, спеціально заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, а саме, металевим ланцюгом, почав вдаряти по поверхні автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.8» д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим спричинивши пошкодження вітрового скла, скла передніх лівих дверцят, скла задніх лівих дверцят, деформацію бокових верхніх правих дверцят, деформацію задніх лівих дверцят, деформацію капоту, деформацію правого заднього крила та пошкодження ручки правих задніх дверцят, пошкодження лаково-фарбового покриття панелі даху, заподіявши матеріальної шкоди 10870 грн. 96 коп.

Після цього ОСОБА_6 почав втікати від працівників міліції та останнього намагався зупинити громадський активіст ОСОБА_9 , який заступив на спільне патрулювання разом з працівникам ДАІ, а саме схопив правою рукою та розвернув до себе обличчям. В цей же день, близько 23 години, поблизу басейну по вул. Старий Бульвар в м. Житомирі, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс достовірно невстановленим слідством предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, один удар в область голови ОСОБА_19 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавленого перелому лобної кістки зліва, забійної рани лівої лобно-тім`яної ділянки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 та прокурора, які заперечили проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження діяння обвинуваченого суд правильно кваліфікував за ч.1ст.121КК України.

Доводи щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені в апеляційній скарзі, були перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Висновок суду першої інстанції про доведеність обвинуваченого у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним. Цей висновок підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні підтвердив, що 22.01.2014р. він перебував на чергуванні в складі групи активістів з декількох осіб. О 22 годині їм повідомили працівники ДАЇ, що на Бульварі вчиняються неправомірні дії групою молодиків і їм потрібна допомога. Приїхавши на ОСОБА_20 , вони побачили розбиту машину, працівник поліції сказав їм куди побігли нападники. Під`їхавши до басейну вони зупинились, побачили групу людей, котрі почали розбігатись, він особисто побіг за одним з нападників, наздогнавши його розвернув його до себе обличчям, це був ОСОБА_6 . Він вдарив його палицею зверху, точніше це був скручений високовольтний дріт, розміром 70-80 см, від чого його обличчя залило кров`ю, він нічого не бачив, а нападник втік, хоч він і кричав йому щоб він зупинився. Інші активісти завезли його в лікарню, він був прооперований, після операції втратив пам`ять, але потім пам`ять відновилась, проходив лікування до березня місяця;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що він був в складі групи патрульних міліції і активістів по охороні громадського порядку в лютому 2014р. На початку одинадцятої години вечора він з іншими особами в складі патрулюючої групи їхали на автомобілі по вул. Пушкінській. Біля магазину побачили групу людей і побиту машину, там перебували і працівники поліції і громадськість, вони зупинились, підійшли до них. Їм повідомили що відбулось побиття активістів-майданівців, було троє людей, один тримав собаку, після побиття вони пішли в напрямок Бульвару до басейну. Вони сіли в автомобіль і поїхали по вул. Старий Бульвар в м. Житомирі, зупинились біля входу в агроакадемію, побачили, що їм на зустріч йдуть троє чи четверо людей, двоє хлопців і ще один хлопець з дівчиною. Хлопці які йшли окремо від хлопця з дівчиною поводили себе агресивно, і вони зрозуміли що це можуть бути нападники. Собаки не було. В одного з них в руках була палка. В них виникла словесна перепалка з даними чоловіками, яка тривала 3-4 хв. Тут під`їхала машина, з якої почали виходити люди і ці чоловіки побігли хто куди. Він особисто побіг за одним з них, то був ОСОБА_21 , як з`ясувалось пізніше, він біг за ним в бік басейну. Він побачив, як другий хлопець, як потім з`ясувалось, ОСОБА_6 , теж побіг і його наздоганяв ОСОБА_9 . Свідок підтвердив, що бачив, як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_9 . Пораненого ОСОБА_9 повезли в лікарню. На місці, де ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_9 , було виявлено металеву скрутку, якою він вдарив ОСОБА_9 .
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги стосовно неспроможності висновку суду першої інстанції про те, що свідок ОСОБА_11 бачив особу, яка 22 лютого 2014р. нанесла потерпілому ОСОБА_9 травмуючий удар, і що цією особою є саме ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не надав належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму отримання ним удару по голові металевим прутом ОСОБА_6 , спростовуються матеріалами кримінального провадження. Суд, безпосередньо дослідивши у судовому засіданні надані докази, встановив, що під час намагання зупинити ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_9 , схопив його правою рукою та розвернув до себе обличчям. При цьому ОСОБА_6 предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс один удар в область голови ОСОБА_19 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги стосовно того, що ухвалюючи рішення, суд не проаналізував та не спростував покази обвинуваченого, який заперечував свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, мотивувальна частина вироку містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України, проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого є доведеною, зокрема, показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_22 , які показали, що саме обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 . Дані покази потерпілого та свідка ОСОБА_22 узгоджуються з іншими доказами, а саме: з показами свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які показали, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_11 переслідували невідомих осіб, біля агроакадемії на Старому Бульварі. Також вказані свідки підтвердили, що саме під час переслідування невідомої особи ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження; з даними, зазначеними у висновку експерта №1842 від 30.07.2014р., згідно якого при дослідженні наданих на експертизу медичних документів у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавленого перелому лобної кістки зліва, забійної рани лівої лобно-тім`яної ділянки, які могли утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключно в термін та за обставин, що вказані потерпілим та постанові про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; з даними, зазначеними у виписному епікризі із медичної карти стаціонарного хворого №2387 ОСОБА_9 з КУ Центральної міської лікарні №1 м. Житомира, згідно якого ОСОБА_9 поступив до лікарні 22.02.2014р. з діагнозом відкрита черепно- мозкова травма, вдавлений перелом луски лобної кістки. Дрібно вогнищеві забої лівої лобної частки. Пневмоцефалія, був прооперований, проходив лікування та був виписаний 25.02. 2014р. для проходження подальшого лікування в м. Києві; з даними, зазначеними у виписному епікризі із медичної карти № 4064 з хірургічного відділення КУ ЦМЛ №1 м. Житомира, щодо проходження лікування ОСОБА_25 ; з даними з виписки з історії хвороби за 2014р. №141000 від 06.03.2014р. відносно ОСОБА_25 ; з даними результату обстеження №22642 від 24.02.2014р. ОСОБА_9 в КУ ЦМЛ №1 м.Житомира у відділенні променевої діагностики; з обставинами, зазначеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.03.2015р. з фототаблицею, з участю ОСОБА_9 , згідно якого ОСОБА_9 розповів та показав на місці про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень 22.02.2014р.; з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2015р., згідно якого ОСОБА_26 впізнав особу на фото №4, як таку що 22.02.2014р. о 22 год. 30 хв. втікала від активістів по вул. Старий Бульвар в м. Житомирі; з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2015р., згідно якого ОСОБА_27 впізнав на фото №3 особу, як таку, що 22.02.2014р., о 22 год. 30 хв. втікала від активістів по вул. Старий Бульвар в м. Житомирі в напрямку вул. Фещенка - Чопівського.
Отже, аналізуючи вказані докази у їх взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, а його позиція щодо заперечення своєї вини у інкримінованому злочині направлена на уникнення від кримінальної відповідальності.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що не проведення під час досудового розслідування такої слідчої дії, як впізнання потерпілим особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження, свідчить про те, що ОСОБА_9 дійсно не бачив, хто йому наніс травмуючий удар 22 лютого 2014 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий після отримання 22 лютого 2014року тяжких тілесних ушкоджень, на деякий час втратив пам`ять, тривалий час проходив курс лікування, у тому числі переніс оперативне втручання. Однак, приймаючи участь під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, потерпілий стверджував, що саме ОСОБА_6 наніс йому металевим предметом удар по голові, оскільки під час нанесення удару потерпілий розвернув його обличчям до себе, впізнав його по складу тіла та зовнішньому вигляду.

Посилання апелянта на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , оскільки у нього не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, і його дії слід кваліфікувати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або як хуліганство, суперечать матеріалам провадження та не ґрунтуються на законі.

Питання спрямованості умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер та локалізацію поранень, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, суд правильно встановив, що жодних об`єктивних даних про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони не було. Надані у кримінальному провадженні докази підтверджують, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс достовірно невстановленим слідством предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, один удар в область голови ОСОБА_19 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.50,65 КК України. Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Цивільний позов вирішено відповідно до вимог закону. Суд при визначенні розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, врахував докази на її підтвердження, характер та обсяг страждань потерпілого, характер немайнових втрат, що йому завдані, дотримався принципу розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді кримінального провадження були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з апеляційними вимогами захисника щодо зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 06 вересня 2016 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі - Закон № 838-VIII), що набрав чинності 24 грудня 2015року.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 перебував в установі попереднього ув`язнення в період розгляду кримінального провадження відносно нього, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, тобто з 06.09.2016 року, по день набрання законної сили вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2018року, тобто по 11.03.2018року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно, як такого, що з врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838VIII), відбув покарання.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно, як такого, що з врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838VIII), відбув покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: