Справа №295/2293/19
УХВАЛА
Іменем України

19.02.2019 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області від 05.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 0007350,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати постанову слідчого від 05.02.2019 року про закриття кримінального провадження №0007350, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2018 року слідчим суддею вже виносилися ухвала про скасування постанови про закриття вищевказаного кримінального провадження, однак слідчим з того часу не проведено жодної слідчої дії, за період проведення досудового розслідування ОСОБА_3 не отримувала від слідчого ніяких повідомлень, не залучена до участі у справі у якості потерпілої, матеріали кримінального провадження їй на ознайомлення не надавались, досудове розслідування проводиться неналежно.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала, просила задовольнити скаргу в повному обсязі з підстав, які викладені у скарзі, додатково пояснила, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 05.02.2019 року їй не вручалась та вона не ознайомлювалася з її змістом, також, слідчий не проводив її допит у якості потерпілої та не надав відповідь на її клопотання та зазначила, що досудове розслідування проводиться неналежно.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, оскільки вважає, що досудове розслідування проведено повно та всесторонньо з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а постанова слідчого законна та обґрунтована, під час досудового розслідуванні було проведено ряд слідчих дій, доводи ОСОБА_3 щодо неналежного проведення слідчих дій та про те що її не було допитано та не надавались відповіді на її клопотання спростовуються матеріалами кримінального провадження, просила відмовити у задоволенні скарги.
Слідчий суддя, вивчивши й дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0007350, заслухавши пояснення учасників судового засідання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно з вимогами ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: обставини, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Як встановлено у судовому засіданні, СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007350від 30.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Відповідно до фабули кримінального провадження, до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області із письмовою заявою звернулась гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій повідомила, що її сусідка ОСОБА_5 самоправно зайняла підвальне приміщення, де зберігалось її майно та користується ним без її згоди з 2014 року.
Постановою слідчого Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 від 05.02.2019 р. кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Рішення слідчого мотивовано тим, що під час досудового розслідування показання ОСОБА_3 не підтвердились, вина ОСОБА_5 у крадіжці не була доведена, а достатні докази, які вказують на вчинення правопорушення ОСОБА_5 відсутні, що тлумачиться на користь останньої.
Слідчий дійшов такого висновку на підставі проведених слідчих дій.
Так, 30.09.2016, 03.11.2016 допитано ОСОБА_3 , а 07.12.2016 допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 , яка повідомила, що вона має квартиру по АДРЕСА_1 , за якою закріплене підвальне приміщення №85, яким вина користувалась. З червня по липень 2016 року вона була відсутня за місцем свого проживання. Коли повернулась, виявила, що двері до підвального приміщення №85 замінені, замки нові. Згодом від сусідів дізналась, що приміщенням користується мешканка їх будинку з кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_5 . З підвалу зникли такі речі на загальну суму 20 тис. грн.: комплект водонагрівача, будівельні матеріали, дерев`яні дошки у кількості 15 шт., візок для покупок, плитка зеленого та білого кольору у кількості 20 шт., люстри у кількості 3 шт.
Допитано в якості свідків мешканців будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (10.10.2016), ОСОБА_7 (12.10.2016), ОСОБА_8 (12.10.2016), ОСОБА_9 (05.11.2016), які пояснили, що в їхньому будинку є підвальне приміщення загального користування та будь яка нумерація комірчин у підвальному приміщенні відсутня. Дійсно колись давно одним із приміщень підвалу користувалась сім`я ОСОБА_3 , однак дане приміщення знаходилось в занедбаному стані з розбитою стіною, ніяких речей в ньому не було, а лише сміття. Близько 2,5 років ОСОБА_5 зробила у вищевказаній комірці підвального приміщення ремонт та почала ним користуватись та заперечує факт перебування в підвальному приміщенні будь-якого майна ОСОБА_3
20.12.2016 допитано в якості свідка ОСОБА_5 , остання пояснила, що в підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_1 було багато вільних (незайманих) комірчин і вона виявила бажання користуватись одним з них. Так сусіди розповіли про одне з підвальних приміщень, яким тривалий час ніхто не користується та порадили ОСОБА_5 взяти його у користування. Тоді ОСОБА_5 зайняла одну з комор в підвальному приміщенні 3-го підїзду, зробила там ремонт, встановила полиці та новий замок та користувалась вказаною комірчиною останні 2,5 роки. З її слів, коли вона займала комірчину в користування жодних речей , окрім сміття в підвальному приміщенні не було, воно було зруйноване та в занедбаному стані. В жовтні місяці 2016 року ОСОБА_5 повідомили, що підвальне приміщення, яким вона користувалась на той час декілька років нібито належить її сусідці ОСОБА_3 та в неї наявна відповідна довідка.
18.12.2016 в якості свідка допитано ОСОБА_8 , який мешкає в буд. АДРЕСА_1 . Останній повідомив, що дійсно підвальні приміщення в їхньому будинку знаходились у занедбаному та напівзруйнованому стані та будь-якого цінного майна там не зберігалось, у тому числі майна ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 вказала на свідків, які б могли підтвердити факт користування комірчиною в підвальному приміщенні та зберігання там належного їй майна. Під час допиту свідків, а саме: ОСОБА_10 (06.02.2018), ОСОБА_11 (15.02.2018), ОСОБА_12 (14.02.2018), останні повідомили, що в підвальному приміщенні тривалий час не були, а дехто з них взагалі не знає де саме воно знаходиться та яке майно там зберігалось. Також вони повідомили, що після смерті чоловіка, ОСОБА_3 не користувалась підвальним приміщенням, а майна в неї там ніякого не було та його там ніхто не бачив. Відомо лише, що колись вона там зберігала консервацію та овочі з власного городу.
05.03.2018 під час по-квартирного обходу будинку АДРЕСА_1 , сусіди повідомили, що в підвальному приміщенні є велика кількість не зайняних комірчин, якими ніхто не користується та які при бажанні можна зайняти для користування. Також вони повідомили, що підвальні приміщення не належать на праві власності мешканцям, а лише надаються в користування за бажанням. Про майно ОСОБА_3 сусідам відомо лише з її слів, особисто його там ніхто не бачив, так як ОСОБА_3 дуже рідко бачать біля будинку, а в період 2015-2016 року вона взагалі була відсутня за місцем проживання.
Під час досудового розслідування, ОСОБА_3 надала довідку від 19.09.3016 з ПРАТ «Житомирагротехніка», де вказано, що її чоловіку ОСОБА_13 було видано квартиру та підвальне приміщення АДРЕСА_3 . В подальшому було встановлено, що будь-яка нумерація комірчин в підвальному приміщенні відсутня.
23.03.2018 рри допиті ОСОБА_14 , яка 19.09.2016 року видала вказану довідку, остання пояснила, що тривалий час працювала із ОСОБА_3 , тому коли вона звернулась на підприємство для видачі формальної довідки, яка містить в собі неправдиві та ніде не офіційні відомості, то пожаліла її та вирішила допомогти. ОСОБА_14 зі слів потерпілої вказала у довідці вигаданий номер комірчини у підвальному приміщенні, який не існує. В подальшому вказаною довідкою ОСОБА_3 користувалась, як підтвердженням права володіння комірчиною, проте яка юридичної сили не має.
Крім того,15.02.2018 під час допиту свідка ОСОБА_15 , останній показав, що з 1967 року працював разом із ОСОБА_16 в «Житомирському райоб`єднанні сільхозтехніка» до 1979 року. Трохи пізніше, не пам`ятає в якому саме році, на роботу до них прийшла на роботу його дружина ОСОБА_3 . 1983 року будинок АДРЕСА_1 здався в експлуатацію та був розподілений між підприємствами, які працювали на території міста Житомира. Саме в цьому будинку отримав квартиру ОСОБА_13 . До кожної квартири були виділені та побудовані підвальні приміщення. Так ОСОБА_13 також отримав у користування підвальне приміщення. Яке саме підвальне приміщення дісталось ОСОБА_13 йому невідомо та він там жодного разу не був. Які там зберігались речі нічого не відомо. У 2015 році від свого колеги з яким разом працював - ОСОБА_17 дізнався, що ОСОБА_13 помер, а після його смерті підвальне приміщення обікрали. І він вирішив допомогти ОСОБА_3 та написати заяву в якості підтримки ОСОБА_3 до Житомирської міської поліції. Зі слів ОСОБА_3 її підвальне приміщення зайняли сусіди, але хто саме невідомо.
Було встановлено організацію, яка обслуговує та утримує будинок, де проживає ОСОБА_3 , це Керуюча компанія «Коменерго-Житомир». Проте будь-якою інформацією щодо користування та зберігання свого майна в підвальному приміщенні буд. АДРЕСА_1 мешканцями вони не мають. При відповіді на звернення працівників поліції, керуюча компанія також посилається на ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та на положення, що було вищевказане.
05.11.2018 за участі ОСОБА_5 було проведено огляд місця події з метою фіксування розміщення підвального приміщення та його теперішній стан. Також під час проведення огляду місця події підвального приміщення за участі ОСОБА_5 , остання вказала, які саме, пошкодження стіни зазначеного підвального приміщення під час ремонту було усунуто нею задля нормального користування даним підвальним приміщенням, що у подальшому зафіксовано за допомогою фотозйомки.
Для усунення розбіжностей у показах ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було прийнято рішення провести одночасний допит осіб, проте ОСОБА_3 при неодноразових викликах до слідчого не прибувала, не повідомивши причин своєї неявки, хоча така можливість у потерпілої існувала, так як їй відомі всі контактні дані слідчого, який проводив досудове розслідування, що підтверджується рапортом від 26.03.2018р. з долученими квитанціями про направлення повідомлення про виклик.
Таким чином, орган досудового розслідування критично поставився до показань потерпілої, оскільки вони є непослідовними та суперечливими та спростовуються показаннями інших учасників кримінального провадження, які попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та щодо яких відсутні підстави сумніватись у їх правдивості.
Згідно положень ст. 84-86 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.
Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.
Так, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК України).
Тобто, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як наслідок говорити про недотримання норм КПК України зокрема, вимог його статті 9, передумов немає. Тим паче, що не є доречним, на думку слідчого судді, скасовувати вірне за своєю суттю рішення, лише, з одних формальних підстав, так як це не кореспондується з вимогами ст.ст. 2, 28 того ж Кодексу. Проведений комплекс слідством дій є достатнім, у цій ситуації, для висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Закриття кримінального провадження, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 110, 284 КПК України є завершальною стадією досудового розслідування. Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 9 КПК України вбачається, що завершення досудового розслідування у формі закриття кримінального провадження можливе у випадку всебічного, повного та неупередженого з`ясування обставин кримінального правопорушення та надання вказаним обставинам належної правової оцінки.
З постанови про закриття кримінального провадження від 05.02.2019 р. та з копій матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування проведено необхідні слідчі та процесуальні дії, проведення яких є необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України та наявність яких дозволяє дійти висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, отже доводи скаржника ОСОБА_3 про те, що досудове розслідування проведено неповно та неналежно, а також про те, що її не було допитано та не надано відповіді на її клопотання, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, у якому містяться, зокрема, протоколи допиту ОСОБА_3 , також матеріали кримінального провадження не містять клопотань ОСОБА_3 , які не були розглянуті слідчим.
Разом з тим, під час розгляду скарги, ОСОБА_3 підтвердила, що не зверталася до слідчого та прокурора з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а отже заявляючи про неповноту досудового розслідування взагалі не знає про його обсяг, крім того, просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження, з якою не ознайомлювалася.
Зважаючи на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена на підставі повного то всебічного з`ясування обставин справи, які встановлено шляхом проведення необхідної та достатньої кількості слідчих дій та підтверджені достатніми та допустимими доказами, а доводи, на які посилається у скарзі ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, тому скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 84-86, 101-102, 110, 284, 303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області від 05.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 0007350 відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя :