Дата документу 21.11.2018 Справа № 313/118/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 313/118/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/ 321/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянула 21 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 рокувідносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Веселе Веселівського району Запорізької області, громадянина України, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 28.10.2010 Веселівським районним судом Запорізької області за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
2) 25.12.2013 Веселівським районним судом Запорізької області за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
3) 08.06.2015 Веселівським районним судом Запорізької області за ч. З ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднано покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 25.12.2013 та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 5 місяців позбавлення волі 19 04.2017 звільнений з місця відбування покарання на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.04.2017 умовно достроково на невідбуту частину покарання 5 місяців 4 дні
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року обставини:
08.10.2017 року приблизно о 19 годині 00 хвилин Середник ОС, будучи раніше засудженим за ч. З ст. 185 КК України, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, поєднаним з проникненням у інше приміщення, шляхом збиття навісного замка, проник до приміщення колишнього залізничного вокзалу, розташованого на роз`їзді «51-й кілометр» виробничого підрозділу Служби колії - Каховська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», поблизу с. Зелений Гай Веселівського району Запорізької області, звідки таємно викрав 44 шт. металевих підкладки КБ - 65 с/п., вартістю 853,99 грн., 9 шт. металевих підкладок КБ - 50 с/п., вартістю 147,99 грн., та 12 шт. металевих підкладок Д - 65 с/п., вартістю 186,19 грн., які належать виробничому підрозділу Служби колії - Каховська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», чим спричинив підрозділу матеріальний збиток на загальну суму 1188,17 грн., а також бензокосу «Урал БК - 3650» помаранчево - червоного кольору, вартістю 1200 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на вказану суму.

Вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 обрано у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 21.03.2018 року 11 год. 15 хв.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, не погоджується з призначеним покаранням через суворість. Зазначає про визнання провини та щире каяття. Посилаючись на стан здоров`я та про наявність у останнього матері, яка є інвалідом і потребує його допомоги, просить призначити йому випробувальний термін.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що наведені апелянтом обставини не можуть впливати на застосування відносно обвинуваченого положення ст. 75 КК України, просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апелянт - обвинувачений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні, апеляційний суд з урахуванням відсутності заперечень учасників процесу та у відповідності до ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на застосуванні до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, думку прокурора, який висловив заперечення вимогам апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України та, оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється кваліфікація дій обвинуваченого, ці обставини апеляційним судом не перевіряються.
Стосовно вимог апеляційної скарги щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття.

Одночасно суд обґрунтовано взяв до уваги обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.

Також суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно ніде не працює, на життя заробляє випадковими заробітками, відсутність скарг та звернень на негативну поведінку ОСОБА_8 до селищної ради, висновок органу пробації, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства.
З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.

Наявність обставин щодо незнятих та непогашених судимостей у сукупності із аналогічним епізодом злочинної діяльності, що скоєний невдовзі після звільнення із місць позбавлення волі за попереднім вироком, на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_8 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості останнього, який суспільно-корисною працею не займається, відбував покарання реально, але відповідних висновків для себе не зробив, давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Стосовно обставини, на яку посилається апелянт, зокрема щодо наявності пом`якшуючої покарання обставини, як на підставу для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то вона вже була належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення ОСОБА_8 мінімального розміру покарання за санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Щодо посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на незадовільний стан здоров`я та про наявність у останнього матері, яка є інвалідом і потребує його допомоги поряд із інкримінованим корисливим злочином та неодноразовими притягненнями ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, колегія суддів розцінює їх неспроможними для звільнення від призначеного покарання з випробуванням.
Суд достатньо мотивував власні висновки щодо призначеного ОСОБА_8 покарання.
Виключних підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з встановлення іспитового строку, судовою колегією не вбачається.
З урахуванням сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному.

Вищевказане відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що місцевим судом покарання призначене з дотриманням принципів кримінального судочинства щодо індивідуалізації, співмірності та відповідає меті призначення покарання.
Підстав вважати покарання явно несправедливим через його суворість, про що фактично зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винниму вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4