Справа № 751/3966/17
Провадження № 1-кп/750/58/18
У Х В А Л А

12 грудня 2018 року м. Чернігів

колегія суддів Деснянського районного суду міста Чернігова в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

До початку судового засідання через канцелярію суду прокурор ОСОБА_5 подала письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що ризики продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілих та свідків, переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не зменшились і продовжують існувати.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні відмовився відповідати щодо клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання або обрати більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. ОСОБА_11 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ч.3 ст. 199 КПК України слідчий, прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканість, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (п. 36 рішення ЄСПЛ від 15.12.2016 у справі «Ігнатов проти України»).

Відповідно до усталеної практики застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (п. 60 рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»).

Обгрунтування будь - якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (п. 20 рішення ЄСПЛ від 12.02.2015 у справі «Подвезько проти України», п. 66 рішення ЄСПЛ від 09.01.2003 у справі «Шишков проти Болгарії», п. 40 рішення ЄСПЛ від 10.06.2008 у справі «Тасе проти Румунії»).

Як зазначив ЄСПЛ у пункті 74 рішення від 01.07.2006 у справі «Мамедова проти Росії» хоча вид та розмір покарання, що загрожує заявнику мають значення для оцінки того, що він ухилятиметься від слідства та суду або продовжить займатися злочинною діяльністю, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися лише з абстрактної точки зору, коли до уваги приймається лише тяжкість вчиненого злочину; продовження строку тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі. У пункті 20 рішення ЄСПЛ від 12.02.2015 у справі «Подвезько проти України» вказано, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Отже, абстрактна можливість втечі обвинуваченого та переховування його від правоохоронних органів та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншими чином не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини (які ж або можуть підтвердити наявність вказаних ризиків або ж зробити їх незначними).

Як вбачається з наданих суду матеріалів, обвинувачений ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, згідно обвинувального акту його місцем мешкання є адреса: АДРЕСА_1 , має цивільну дружину, малолітню дитину, має хворобливий стан здоров`я, підтверджений медичною документацією, що в сукупності вказує на наявність сталих соціальні зв`язків у обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 тримається під вартою з 05.04.2017. В судовому засіданні вже були допитані потерпілі, свідки, які виявили бажання давати показання, а всі інші потерпілі не з`являються в судове засідання, основний свідок сторони обвинувачення ОСОБА_12 за твердженням прокурора перебуває за межами території України. В попередніх судових засіданнях представник потерпілого ОСОБА_13 постійно наголошував на зміні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 . Такі ризики, як переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, переховування від суду обґрунтуються прокурором в основному лише тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими.

Наведені прокурором ризики, хоча і мають місце, але з урахуванням даних про обвинуваченого, його до кримінального способу життя, поведінки під час судового розгляду, часу перебування обвинуваченого під вартою, практики ЄСПЛ у питаннях розумності продовження строку тримання під вартою, значно зменшилися і не дають підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає за необхідне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 179, 181, 183, ст.ст. 193, 194,199, ч.3 ст. 331 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати його з`являтися до прокурора та суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 у відповідності до ч.5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:
-не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу прокурора або суду;
-утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_12 , обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;
-не відвідувати бари, ресторани, кафе;
-носити електронні засоби контролю.
Визначити строк тримання під домашнім арештом та строк дії обов`язків, покладених на обвинувачених до 10 лютого 2019 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію даної ухвали для виконання в частині домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем мешкання обвинуваченого.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3