Категорія:клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника органу
пробації ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В

Засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2015 року за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, невідбуту частину строку якого - двох років 92 днів позбавлення волі в подальшому ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року замінено більш м`яким 2 роками виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку щомісячно в дохід держави ОСОБА_9 звернувся до Луцького міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Серкизів Турійського району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання двох років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку щомісячно.

Своє рішення Луцький міськрайонний суд мотивував тим, що станом на день розгляду клопотання засудженого, останній відбув менше половини строку заміненого ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року основного покарання у виді 2 років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку щомісячно.

До Волинського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 .

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що ухвала про відмову в задоволенні клопотання засудженого щодо умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання прийнята судом з порушенням норм матеріального права, та такою, що підлягає до скасування. Судом, на його думку, допущено суттєві порушення при обрахунку строку відбутої частини покарання засудженому ОСОБА_9 , а тому просить ухвалу суду скасувати, прийняти нову, якою клопотання засудженого задовольнити, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду, яке було в подальшому замінено на більш м`яке.

Заслухавши доповідача, який виклав доводи апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав, що в її задоволенні слід відмовити, представника органу пробації, яка пояснила, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення, але підстави, передбачені законом для звільнення його умовно-достроково відсутні, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно закону України про кримінальну відповідальність, може бути застосоване тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена, зокрема, у ч. 3 ст. 81 КК України.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Згідно з п. 11 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Так, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, який ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2016 року в частині призначеного покарання залишений без змін, ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року невідбуту частину основного покарання, призначеного ОСОБА_9 вищевказаним вироком, у виді 2 років 92 днів позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням у виді виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку щомісячно в дохід держави строком на 2 роки.

Відбуваючи зазначене покарання у виді виправних робіт, засуджений ОСОБА_9 подав до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що засудженим ОСОБА_9 не було відбуто половини строку покарання, заміненого ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року у виді 2 років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку щомісячно в дохід держави, оскільки станом на 19 грудня 2018 року - день вирішення його клопотання, останнім відбуто лише 7 місяців 20 днів виправних робіт, а невідбута частина становить 1 рік 4 місяці 2 дні виправних робіт, а тому відсутні підстави для задоволення цього клопотання.

Апеляційний суд вважає, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання вірно визначено, що частина відбутого покарання, передбачена ч. 3 ст. 81 КК України, повинна обчислюватись не від строку покарання, призначеного за вироком суду, а від строку покарання, яке йому було замінено, тобто строку, визначеного ухвалою про заміну покарання більш м`яким.

Тому доводи апеляційної скарги захисника засудженого, на думку суду, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, відтак підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові №738/1482/16-к від 23 січня 2019 року, дане судове рішення оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки було ухвалене в порядку виконання вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді