Справа № 183/5573/17
№ 1-кп/183/427/18
В И Р О К
іменем України

19 жовтня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000803 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Присліп, Турківський район Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця мешкання не має;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

1 квітня 2015 року наказом № 80 командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 193 2- XІІ зі змінами, визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

14 вересня 2015 року згідно наказу №209 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 старшому солдату ОСОБА_3 було надано відпустку в період часу з 14 вересня 2015 року по 18 вересня 2015 року з якої він повинен був повернутись до військової частини 20 вересня 2015 року (з урахуванням подолання відстані від місця мешкання до розташування частини) та приступити до виконання службових обов`язків.

Однак, 20 вересня 2015 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , після відпустки нез?явився вчасно на службу в умовах особливого періоду, без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживав заходів для повернення до військової частин польова пошта НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 25 жовтня 2017 року, коли старший солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, в період часу з 20 вересня 2015 року до 25 жовтня 2017 року старший солдат ОСОБА_3 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та ухилявся від військової служби, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно в 2015 рокці він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 14.09.2015 року йому була надана відпустка строком на 5 днів, з якої 20.09.2015 року він мав повернутися до військової частини, але не повернувся у зв`язку з тим, що спочатку у нього не було грошей, а потім йому було соромно. Зрозумівши протиправність своїх дій, в жовтні 2017 року він самостійно прибув до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений, є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, за місцем служби характеризується задовільно (а.п.57), на обліках у лікарів не перебуває.

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення зі зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1