ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/3709/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/244/19 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, раніше судимого: 19.01.2010 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ст. 308 ч. 2, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, засуджений 12.11.2013 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, початок строку: 03.11.2014 року, кінець строку: 03.11.2020 року;

ВСТАНОВИЛА:
Відмовляючи в задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , суд в ухвалі зазначив, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, що дає підстави для відмови у задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду та вважає, що суд не врахував, що він за власним бажанням без оплати праці працював на промисловій зоні установи, отримав професію слюсар. Також зазначає, що на теперішній час судові витрати по справі повністю відшкодовано. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Крім того, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, проте такий строк не пропущено з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2, ч.3 ст. 395 КПК України, якою регламентовано порядок і строки апеляційного оскарження, апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржувана ухвала суду надійшла до ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» 28.12.2018, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 подав 04.01.2019, тобто в межах семиденного строку на оскарження, передбаченого ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме довідки про заробітну плату засудженого ОСОБА_7 , останній в період з 11.2017 по 10.2018 в колонії не працював взагалі, оскільки дані про виконувану ним роботу у відповідній графі довідки відсутні, про що також свідчить відсутність заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці у вказаний період часу, жодного документу на підтвердження виконання ним робіт за власним бажанням без оплати праці матеріали справи не містять, а тому доводи апелянта про те, що він сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, судом до уваги не приймаються.

Крім того, в матеріалах провадження міститься характеристика засудженого, згідно якої комісією установи у погодженні заохочувальних норм ОСОБА_7 двічі відмовлено як такому, що не став на шлях виправлення. Про це також свідчить наявність 8 стягнень, з яких 3 суворих, останнє накладено в березні 2018 року.

Також, в матеріалах справи наявні відомості про те, що ОСОБА_7 будучи судимим за вчинення умисного злочину, в період іспитового строку не виконав умов відбування покарання умовно та знову вчинив умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що свідчить про його схильність до вчинення правопорушень та небажання ставати на шлях виправлення.

Вказані обставини суд першої інстанції врахував та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що на теперішній час судові витрати по справі ним повністю відшкодовано, про що свідчить копія квитанції, додана до скарги, суд до уваги не приймає, оскільки зазначена копія не завірена належним чином, крім того з її змісту вбачається, що платіж здійснив особисто ОСОБА_7 у відділенні «Центральний офіс» Херсонської філії ПАТ КБ «Приватбанк», що не є можливим, оскільки ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, що ставить під сумнів справжність цього документу та взагалі сам факт відшкодування судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином вмотивованою, її висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги засудженого, які це заперечують, не відповідають дійсності.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування або зміни ухвали, не встановлено.

Таким чином, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4