КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 08 листопада 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року,

за участі: адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 27 квітня 2018 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , а саме:
- жорсткий диск Asus P/N: 90-XBOX00HD0001OY, S/N: A7BHA8004724 USB кабелем;

- банківська карта Приватбанк ОСОБА_6 № НОМЕР_1 ;
- мобільний телефон «Sony Ericsson»;

- мобільний телефон «Iphone 6» білого кольору imei: НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон ««Iphone 6»» сірого кольору imei: НОМЕР_3 ;
- планшетний комп`ютер «APPLE Ipad» модель А1475, серія: DMPLPMAHF4YI;
- жорсткий дискWest Digital, S/N:WCAPT0753505;

- ноутбук марки «Sony VAIO» модель SVT131A11V, P/N:SVT1311X1RS з кабелем живлення до нього.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно та заборони ним розпоряджатися і використовувати, з урахуванням даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України, та наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року в частині арешту майна.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що слідчий суддя при вирішенні клопотання про накладення арешту на майно жодним чином не мотивував свого рішення, формально пославшись на норми, передбачені ст.ст. 98, 170, 173 КПК України. Крім того, слідчий суддя констатував, що досліджені надані матеріали, в яких існують дані про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, наявність даних про належність майна, не відповідає дійсності, оскільки в наданих матеріалах такі дані відсутні. Ключовою підставою накладення арешту на майно є визнання цього майна речовими доказами, однак в постанові від 28 квітня 2018 року, слідчий жодним чином не зауважив що саме свідчить про те, що вилучене майно є речовими доказами та які саме ознаки мають для набуття цього статусу. Також, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що розгляд справи проходив за відсутності ОСОБА_6 та його представників, які не були жодним чином повідомленні про дату та час розгляду клопотання. Копія прийнятого слідчим суддею рішення також не направлялась на їх адресу.

Щодо строку на апеляційне оскарження, адвокат ОСОБА_5 зазначає, що зі змістом ухвали слідчого судді був ознайомлений лише 12 вересня 2018 року, а тому просить визнати причину пропуску строку поважною та поновити такий строк.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано прокуратуру Донецької області, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Матеріалами провадження підтверджується, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність сторін, адвокат ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами провадження і відповідно зі змістом оскаржуваної ухвали лише 12 вересня 2018 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження адвокатам необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Прокуратурою Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 17 листопада 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000606, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що посадові особи територіальних органів ГУ ДФС у Київській області спільно з представниками бізнес структур зловживаючи службовим становищем організували злочинне угрупування з метою прикриття незаконної діяльності суб`єктів господарювання.
Також, встановлено факти створення ряду підприємств з ознаками фіктивності та ухилення від сплати податків, що призвело до бюджету коштів в особливо великих розмірах.
03 травня 2018 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в якому просив накласти арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 27 квітня 2018 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , а саме: жорсткий диск Asus P/N: 90-XBOX00HD0001OY, S/N: A7BHA8004724 USB кабелем; банківська карта Приватбанк ОСОБА_6 № НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Sony Ericsson»; мобільний телефон «Iphone 6» білого кольору imei: НОМЕР_2 ; мобільний телефон ««Iphone 6»» сірого кольору imei: НОМЕР_3 ; планшетний комп`ютер «APPLE Ipad» модель А1475, серія: DMPLPMAHF4YI жорсткий диск West Digital, S/N: WCAPT0753505; ноутбук марки «Sony VAIO» модель SVT 131A11V, P/N:SVT1311X1RS з кабелем живлення до нього.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року вказане клопотання слідчого задоволено.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Під час розгляду апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000606, про накладення арешту на вищевказане майно, як убачається з журналу судового засідання, слідчий суддя вивчивши клопотання прокурора та матеріали, додані до нього, прийшов до правильного висновку щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки виявлене та вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення.
При цьому, слідчим суддею враховано і наявність постанови про визнання речовими доказами від 28 квітня 2018 року, яка всупереч доводам апеляційної скарги містить усі необхідні для її прийняття дані.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційних скарг, колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 27 квітня 2018 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/584/2018 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1