печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8980/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2016, на майно, у кримінальному провадженні № 0013856,

ВСТАНОВИВ:
21 лютого 2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , яке передано слідчому судді 22 лютого 2019, про скасування арешту у кримінальному провадженні №0013856, що накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року на грошові кошти, які знаходяться у безготівкову вигляді на банківському рахунку, який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, ОСОБА_4 з 02 листопада 1998 року по 31 березня 2015 року працювала в ТОВ "СРС" на посаді головного бухгалтера. На початку 2015 року ОСОБА_4 , у зв`язку з з проблемами зі здоров`ям, звернулась до КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ КЛІНІЧНОЇ ОФТАЛЬМОЛОГІЧНОЇ ЛІКАРНІ "ЦЕНТР МІКРОХІРУРГІЇ ОКА" (ідентифікаційний код юридичної особи: 05389534, адреса місцезнаходження: 03680, м. Київ, Просп. Космонавта Комарова, буд. 3), де було поставлено діагноз та рекомендовано зробити операцію, яка дорого коштувала. Після чого ОСОБА_4 звернулась до ТОВ "СРС" про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги, на підтвердження чого надано копію договору від 02.03.2016.

Враховуючи вказані обставини, 02 березня 2015 року між ТОВ "СРС" та ОСОБА_4 був укладений договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги. Відповідно до п. 3.1. Договору ТОВ "СРС" зобов`язувався надати фінансову допомогу ОСОБА_4 у розмірі 195000,00 грн. (Сто дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 копійок).

21 липня 2015 року ТОВ "СРС", виконуючи свої зобов`язання, перерахував кошти у повному розмірі на поточний рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним доручення від 21 липня 2015 року № 2154.

04 березня 2016 року ТОВ "СРС" було вимушено, у зв`язку з існуючою заборгованістю звернутись до Солом`янського районного суду міста Києва, з позовною заявою про стягнення заборгованості до ОСОБА_4

06 червня 2016 року рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/4418/16-ц було вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ "СРС" грошові кошти у розмірі 195000,00 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 копійок) та судовий збір, на підтвердженян чого заявник надала копію вказану копію рішення.

На виконання Рішення ТОВ "СРС" отримало виконавчий лист та керуючись Законом України Про виконавче провадження 02 червня 2016 року № 1404-VIII, пред`явило його ОСОБА_4 для виконання в добровільному порядку.

02 серпня 2018 року ОСОБА_4 почала самостійно здійснювати повернення коштів ТОВ "СРС" та частково виконала Рішення і повернула ТОВ СРС суму в розмірі 39590,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок), що підтверджується звітом про дебетові кредитові операції по рахунку ТОВ "СРС" № 2409 з 02.08.2018 р. по 02.08.2018 р.

Отже, накладаючи безпідставний арешт на кошти, суд практично паралізував отримання законних коштів ОСОБА_4 , які були необхідні їй для проведення лікування. Та по сьогоднішній день ОСОБА_4 не може користуватися коштами, які фактично заблоковані на рахунку в ПАТ "ІНТЕГРАЛ-БАНК", що ліквідується.

Крім того на сьогоднішній день, ОСОБА_5 щодня несе збитки, оскільки не може повернути кошти на виконання вищевказаного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року № 760/4418/16-ц.

Окрім цього, адвокат зазначає, що грошові кошти ОСОБА_4 , що знаходяться на рахунку у ПАТ "ІНТЕГРАЛ-БАНК" не мають ознак майна, яке згідно ст. 96-2 КК, підлягатиме спеціальній конфіскації: вони не є такими, що одержані внаслідок вчинення злочину (доводи наведені вище) чи доходами від нього; не призначалися для схиляння до вчинення злочину; не є предметом злочину, засобами чи знаряддям, не є перетвореним майном тощо.

Враховуючи зазначене, адвокат вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України. Сторона обвинувачення не надала доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Просить суд скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року по справі № 757/18843/16-к на грошові кошти, розташовані на поточному рахунку № НОМЕР_1 відкритому 13 липня 2015 року на ім`я ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) в ПАТ "ІНТЕГРАЛ-БАНК" (МФО 320735), розташованому за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, буд. 52/2.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, подала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутність, вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник ГСУ НП України в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0013856, зареєстрованому 19.11.2015 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за фактами розтрати чужого майна шляхом зловживання службовими особами ПАТ «Інтеграл-Банк» своїм службовим становищем та зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 2, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/18843/16-к від 20.04.2016 у кримінальному провадженні №0013856 накладено арешт, на кошти, розташовані на розрахункових рахунках фізичних осіб, відкритих в ПАТ «Інтеграл-банк» (, МФО 320735), розташованому за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, буд. 52/2, окрім іншого і на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку - № НОМЕР_1 відкритому 13.07.2015 на ім`я ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 ).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що грошові кошти на рахунках заявника можуть бути предметом злочину, а також перебувають у власності юридичних осіб щодо яких можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру та з метою збереження речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Підозра посадовим особам заявника не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, як і не встановлено розміру збитків у вигляді тяжких наслідків, які ніби то заподіяні державі.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту рахунків заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого Печерського районного суду м. Києві № 757/18843/16-к від 20.04.2016, в частині грошових кошів, які знаходяться у ПАТ «Інтеграл-банк» (, МФО 320735), що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому 13.07.2015, яке належить ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1