Справа № 559/2582/18
Номер провадження 1-кс/559/785/2018
УХВАЛА
"23" листопада 2018 р. Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши клопотання прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 08.10.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт майна
В С Т А Н О В И В:
Клопотання обґрунтовується наступними доводами. В провадженні слідчого відділення Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 08 жовтня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що 07 жовтня 2016 року, близько 11 години, навпроти будівлі магазину «М`ясник», що по вул. Замкова в м. Дубно Рівненської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 , в ході якої остання отримала тілесні ушкодження.

В ході проведення досудового слідства автомобіль марки RENAULT KANGOO, номер кузова НОМЕР_2 , визнаний та приєднаний до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 08 жовтня 2016 року, як речовий доказ.

Також, згідно встановлених даних автомобіль марки RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , 04 липня 2018 року зареєстрований та належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що автомобіль марки RENAULT KANGOO, номер кузова НОМЕР_2 , являється речовим доказом у кримінальному провадженні, тому є необхідність у встановленні заборони власнику автомобіля відчужувати даний автомобіль з метою уникнення ризиків продажу чи вчинення будь-яких інших дій із даним автомобілем (ремонт, переобладнання, вивіз за межі території України), які можуть призвести до втрати чи пошкодження даного автомобіля.

В матеріалах кримінального провадження, на думку прокурора, вбачається наявність достатніх підстав вважати, автомобіль марки автомобіль марки RENAULT KANGOO, номер кузова НОМЕР_2 має суттєве значення у кримінальному провадженні як речовий доказ, оскільки він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також, транспортний засіб є доказом злочину, що свідчить про те, що він може бути прихований, пошкоджений, зіпсований, знищений, перетворений або відчужений, а тому з метою запобігання цього, виникає необхідність у накладенні арешту на зазначений транспортний засіб.

Зважаючи на те, що іншим чином, ніж накладення арешту неможливо зберегти речовий доказ у кримінальному провадженні, забезпечити конфіскацію майна як покарання у майбутньому, або ж відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов, у разі його подачі), внесеному до ЄРДР за №0001134 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та зважаючи на можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри та розумність та співрозмірність обмеження права користування завданням кримінального провадження, накладення арешту на майно є єдиним законним процесуальним засобом збереження речового доказу, задля забезпечення виконання завдань кримінального процесу, які передбачені ст.2 КПК України.

Прокурор зазначає, що виклик ОСОБА_6 для розгляду клопотання займе тривалий час, оскільки останній проживає в Київській області, а на даний час в ході проведення досудового розслідування необхідно провести ряд необхідних слідчих дій із вказаним транспортним засобом, затягування у проведенні яких може негативно вплинути на проведення досудового розслідування у кримінальному провадження, а тому вважає, що доцільності виклику ОСОБА_6 до суду при розгляді цього клопотання, як особи у володінні та у користуванні якого знаходиться майно, немає.

Таким чином, з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке є доказом злочину, просить накласти арешт на автомобіль марки RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , встановивши заборону власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі відчужувати чи вчиняти будь-які інші дії (ремонт, переобладнання, вивіз за межі території України), які можуть призвести до втрати чи пошкодження даного автомобіля до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання із викладених у ньому обставин, окрім того, прокурор пояснила, що усі необхідні слідчі дії з автомобілем проведено, призначено та проведено усі авто технічні та трасологічні експертизи, у зв`язку, з чим автомобіль за рішенням слідчого був повернутий законному володільцю, на даний час справа знаходиться на стадії відкриття матеріалів досудового розслідування.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не викликався.
Слідчий суддя, дослідивши докази, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2,3 статті 167 цього Кодексу.

Так, ст. 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на практику Європейського суду з прав людини, якою постійно відзначається, що першою і самою важливою вимогою ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є те, що будь-яке втручання влади в безперешкодне користування власністю повинно бути законним, позбавлення майна можливе лише на умовах, передбачених законом, при цьому держава має право здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Верховенство права, один із ключових принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Відповідно питання про те, що був дотриманий баланс між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту основних прав окремої особи, являється лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимогам законності та не є свавільним(справа «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, справа «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008, справа «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005).
Згідно вимог п.5 ч.2ст.173 КПК України суд повинен при розгляді клопотання про накладення арешту на майно врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Так, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно особи слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження причетності цієї особи вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Прокурор у своєму клопотанні однією із підстав накладення арешту зазначає необхідність відшкодування шкоди у кримінальному провадженні, однак згідно інформаційної довідки, яка містяться в матеріалах клопотання (а.с.13), підозрювана ОСОБА_4 не є власником даного майна, що унеможливлює накладення арешту на нього в межах даного кримінального провадження, з метою забезпечення заходу кримінально-правового характеру щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 .

Та обставина, що транспортний засіб визнано речових доказом, в даному випадку не може слугувати єдиною та безумовною підставою для накладення арешту.
Окрім того, у судовому засіданні прокурором визнано що у кримінальному провадженні проведено усі необхідні слідчі дії із майном, на яке просить накласти арешт прокурор, транспортний засіб оглянуто, призначено та проведено усі авто технічні та трасологічні експертизи, у зв`язку, з чим автомобіль за рішенням слідчого був повернутий законному володільцю. На даний час справа знаходиться на стадії відкриття матеріалів досудового розслідування.
Прокурор не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та що без такого не може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.
Тобто, у судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання не містить законних правових підстав для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційними, тобто, дане обмеження не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
За таких обставин, слідчий суддя врахувавши вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що з метою недопущення порушень ст. 8 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», клопотання не підлягає задоволенню, оскільки, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132, 167, 170, 172, 392 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 08.10.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя: