ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
11 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Жмеринка Вінницької області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, зареєстрований в АДРЕСА_1 , неодружений, не працює, раніше судимий за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,
засуджено за ч.2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 2967 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 80 копійок.
Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу обвинуваченого, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 засуджений за незаконне придбання, перевезення і зберігання психотропних речовин, вчинене повторно, у великих розмірах, без мети збуту, яке він вчинив за наступних обставин.

Так, в жовтні 2017 року у місті Києві ОСОБА_6 , знаходячись біля "Шпалерного ринку", повторно, незаконно придбав у невстановленої особи психотропну речовину - амфетамін та знаючи достовірно, що вона є психотропним засобом, перевіз її до місця свого

Справа № 360/1887/18/ Апеляційне провадження:№ 11-кп/824/876/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_8 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
проживання, а саме до будинку АДРЕСА_2 , де в подальшому зберігав для особистого вживання, без мети збуту, періодично вживаючи, до того часу, коли 11 листопада 2017 року, об 1120 годині, під час санкціонованого обшуку ця порошкоподібна кристалічна речовина білого кольору, що є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 8,9673 грама була виявлена та вилучена працівниками поліції в присутності понятих.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та повністю визнаючи свою вину вважає визначене судом покарання надто суворим та просить його пом`якшити, призначивши мінімальне покарання, передбачене санкцією вчиненого кримінального правопорушення, при цьому він посилається на те, що ухвалюючи вирок, суд вказав на врахування тієї обставини, що він переховувався під час досудового розслідування та не має постійного місця проживання і роботи, але, оскільки він не мав захисника на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції, то був позбавлений можливості встановити об`єктивні відомості про його особу, що і вплинуло на призначення надто суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних вимог, а прокурора проти можливості їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України були зроблені в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї процесуальної норми не виявлено і ніхто на такі порушення в апеляційному засіданні не скаржився, як і не піддавав сумнівам правильність зазначених висновків, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів ці висновки не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.

Відносно заяви ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про позбавлення його можливості скористатися правовою допомогою кваліфікованого захисника адвоката, то, як видно з матеріалів кримінального провадження, сам обвинувачений має професійно-технічну освіту, на час вчинення інкримінованого йому діяння йому виповнилося повних 31 рік, раніше він був засуджений за аналогічне кримінальне правопорушення (т.2 а. с. 16, 17-19), на початку досудового розслідування, а саме 14 листопада 2017 року, щодо нього було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, але 5 січня 2018 року було оголошено розшук обвинуваченого та зупинено кримінальне провадження, яке відновлено 16 серпня того ж року коли до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому, в ході розшукових заходів встановлено, що за вказаним ним місцем проживання він офіційно зареєстрованим не був, від органів слідства переховувався у місті Глухові Сумської області (т. 1, а. с. 5-6; т. 2, а. с. 2, 12-14, 15, 54-55, 56, 57-58, 59-63, 64-65)

В ході підготовчого засідання та під час судового розгляду пам`ятку про права та обов`язки ОСОБА_6 отримав відповідно 4 вересня 2018 року і 4 жовтня того ж року (т.1, а. с. 20, 34, 35), права та обов`язки були йому пояснені і на запитання головуючого він відповів що ці права йому зрозумілі, клопотань про призначення захисника він в підготовчому засіданні та під час судового розгляду він не заявляв, провину свою визнав повністю, зрозумілість йому положень ч.3 ст. 349 КПК України і свою згоду із застосуванням у цьому випадку положень цієї правової норми (т.1, а. с. 21-22, 35-36).

В силу ст. 52 КПК України у кримінальних провадженнях цієї категорії участь захисника не є обов`язковою, отже будь-яких порушень права на захист у цьому конкретному випадку судова колегія не встановила.

Що ж до виду та міри покарання, призначеного ОСОБА_6 за скоєне, то санкція ч.2 ст. 309 КК України передбачає можливість призначити покарання за це кримінальне правопорушення винятково у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, а ОСОБА_6 суд визначив покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, тобто ближче до мінімально можливого по закону строку покарання.

При цьому своє рішення суд обґрунтував і вмотивував тим, що ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення аналогічного злочину і покарання у виді штрафу не відбув, характеризується посередньо, постійної роботи не має, під час проведення досудового розслідування ухилявся від органів досудового розслідування, водночас врахувавши також і наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

З урахуванням всього наведеного вище, судова колегія визнає, що призначене ОСОБА_6 покарання на термін, близький до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст. 309 КК України, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості, бо воно в цілому відомостями про особу винуватця та конкретним обставинам скоєного ним, а також його поведінки до та під час скоєного, в ході досудового розслідування, в тому числі і встановленим даним про його ухилення від слідства, відповідає.

Отже, в задоволенні апеляційних вимог колегія суддів відмовляє.

В силу викладеного, не знаходячи процесуальних приводів та підстав для зміни чи скасування вироку, визнаючи його законним, обгрунтованим і вмотивованим, судова колегія, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 4 жовтня 2018 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, - в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: