Номер провадження: 11-кп/785/1212/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2017 р. у кримінальному провадженні №0000279 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та йому призначено покарання увиді 7 років і 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 20.07.2016 року по 29.05.2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому обчислений з 20.07.2016 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 залишений у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 7238 грн. 34 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 300000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в інтересах малолітнього ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди - 500000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 8847 грн. 32 коп. та моральної шкоди у розмірі 500000 грн., залишено без розгляду, з роз`ясненням права звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз. Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 13.04.2015 року, близько 00 год. 30 хв., він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухався по вул. Миколаївська дорога з боку вул. Чорноморська дорога в напрямку вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі, на якій організовано двосторонній рух. Порушивши вимоги п.п. 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.4 «Правил дорожнього руху» України, він, діючи необережно, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку, реагувати на її зміни, та безпечно керувати транспортним засобом, здійснюючи рух із перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті, на перехресті вул. Миколаївська дорога, вул. Дніпропетровська дорога та пр-кт Добровольського, проявляючи злочинну самовпевненість, не обрав безпечної швидкості для здійснення руху в межах своєї смуги, в результаті чого не впорався з керуванням автомобіля та допустив його виїзд за межі проїжджої частини автодороги на трав`яний газон, розташований по центру проїжджої частини, здійснив наїзд на опору мережі міського електроосвітлення, після чого сталося перекидання транспортного засобу із його руйнуванням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажирка автомобілю «ВАЗ-2107» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди; пасажирка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень померла у відділенні реанімації КУ «Одеська обласна клінічна лікарня»; пасажирка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від отриманих тілесних ушкоджень померла у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КУ «Одеська дитяча обласна клінічна лікарня»; пасажирці ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що вважає призначене судом першої інстанції покарання, надто суворим, тому просить призначити йому більш м`яке покарання.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частинами першою та другою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, зокрема:
- показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини справи. Зазначив, що дуже шкодує про скоєне та щиро кається;

- показання потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що про дорожньо-транспортну пригоду, в якій загинула її сестра ОСОБА_14 , їй стало відомо з телефонного дзвінка матері. В сестри залишились двоє малолітніх дітей, які після її смерті стали сиротами. У зв`язку з цим, вона оформила опіку над дітьми сестри та здійснює за ними догляд та виховання. В той же час потерпіла зазначила, що діти плачуть, сумують за матір`ю, їй також дуже не вистачає сестри, завдану шкоду в повній мірі не відшкодовано, у зв`язку із чим заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі;

- показання потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила, що, знаходячись в лікарні у зв`язку із вагітністю, від чоловіка дізналася, що її донька - ОСОБА_16 загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Потерпіла зазначила, що після загибелі доньки має проблеми із серцем, проте їй треба бути здоровою, адже має маленьку дитину. Спричинену шкоду в повному обсязі не відшкодовано;

- показання потерпілої ОСОБА_18 , яка суду пояснила, що 13.04.2015 року її донька ОСОБА_15 пішла до ОСОБА_14 , а вона залишилась вдома з онуками. О 23 год. 30 хв. в телефонній розмові донька повідомила їй, що їде додому, але через деякий час їй зателефонували та повідомили, що донька потрапила в дорожньо-транспортну пригоду та загинула. Завдану шкоду в повному обсязі їй не відшкодовано;

- показання свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що 12.04.2015 року, у вечірній період часу, в ході телефонної розмови, він домовився про зустріч з ОСОБА_8 . В подальшому вони зустрілись та разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 відпочивали. Після цього, вони всі разом сіли до автомобілю марки ВАЗ під керуванням ОСОБА_8 та поїхали далі відпочивати. Він знаходився на передньому пасажирському сидінні, а дівчата сиділи позаду. В якийсь час з`явився автомобіль патрульної поліції із увімкненими «мигалками» з вимогою зупинитися, але ОСОБА_8 не зупинився, а збільшив швидкість до 100-110 км/год, після чого сталося ДТП. Коли він прийшов до тями, то побачив, що автомобіль був розламаний навпіл. ОСОБА_14 загинула на місці, а ОСОБА_15 померла в лікарні. Він також отримав тілесні ушкодження та лікувався за власний рахунок. Йому не було відомо, чи мав на той час ОСОБА_8 посвідчення водія. Він разом з дівчатами вживав пиво, але, чи вживав спиртні напої ОСОБА_8 , не бачив;

- показання потерпілої ОСОБА_17 , яка пояснила суду, що того вечору вони відпочивали разом із ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , пили пиво. Переміщалися на червоному автомобілі марки «Жигулі» під керуванням ОСОБА_8 . Коли виїжджали з пляжу, побачили автомобіль поліції з увімкненими «мигалками». Вона просила ОСОБА_8 зупинитися, але він сказав, що все буде добре і, навпаки, почав їхати швидше. Через деякий час сталося ДТП, внаслідок якого в неї був перелам носу та ключиці;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2015 року зі схемою та фототаблицею до нього (т. 2, а.к.п. 11-31);

- протокол огляду трупа ОСОБА_14 від 13.04.2015 року та фототаблицею до нього (т. 2, а.к.п. 32-34;

- протокол огляду трупа ОСОБА_15 від 13.04.2015 року та фототаблицею до нього (т. 2, а.к.п. 39-42);

- постанову про залучення речових доказів від 14.04.2015 року, відповідно до якої, до матеріалів кримінального провадження залучено в якості речового доказу автомобіль марки «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 (т. 2, а.к.п. 43);

- висновок судової авто-технічної експертизи по дослідженню систем керування та ходової частини автомобіля ВАЗ 2107, р/н НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 від 10.06.2015 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого, ходова частина, рульове керування й гальмівна система автомобілю, до моменту настання ДТП, перебували в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомої йому ефективністю. В цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного напрямку руху або відмову систем (т. 2, а.к.п.44-49);

- протокол пред`явлення трупа для впізнання від 14.04.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 13.04.2015 року загинула внаслідок ДТП (т. 2, а.к.п. 51-52);

- акт судово-медичної експертизи №208 від 16.05.2015 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_15 знаходиться в причинному зв`язку із поєднаною травмою, яка утворилась під час дорожньо-транспортної пригоди у вигляді множинного перелому ребер, ключиці, лівого стегна із розривом внутрішніх органів та настала від травматичного та гіповолемічного шоку (т. 2, а.к.п. 63-68);

- висновок судово-медичної експертизи №263-1230/2015 від 12.05.2015 р. та фототаблицею до нього, відповідно до якого, смерть ОСОБА_14 знаходиться в причинному зв`язку із поєднаною травмою голови, грудної клітини, животу та кінцівок у вигляді багато-уламкового переламу кісток лицьового та мозкового черепу, крововиливів під м`яку оболонку головного мозку, забою-розтрощення головного мозку, закритого перелому грудини, закритих переломів лівих ребер, розривів тонкої кишки, розриву грудної частини аорти, розривів правої легені, розривів печінки, розтрощення селезінки, розривів правої нирки, відкритого перелому правої ліктьової кістки, закритого перелому лівої плечової кістки, відкритого перелому лівої стегнової кістки, розривів правого та лівого крижово-клубових зчленувань, закритого перелому крила лівої тазової кістки, які утворились під час дорожньо-транспортної пригоди. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 стався шок (т. 2, а.к.п. 76-83);

- висновок судово-медичної експертизи №302-1267/15 від 14.05.2015 р., відповідно до якого, смерть ОСОБА_16 знаходиться в причинному зв`язку із отриманою нею під час ДТП закритою черепно-мозковою травмою у вигляді переламу кісток зводу та основи черепу, крововиливів в оболонки та забою головного мозку та настала від набряку головного мозку (т. 2, а.к.п. 88-93);

- висновок судово-медичної експертизи №1904 від 15.07.2016 р., відповідно до якого, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_17 спричинені наступні тілесні ушкодження: перелом лівої гайморової пазухи, перелом кісток носа, черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, гематоми повік лівого ока та потиличної області, садна обличчя, перелом правої ключиці, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більше ніж 21 день) і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (т. 2, а.к.п. 112-114);

- свідоцтва про смерть ОСОБА_14 серії НОМЕР_3 від 15.04.2015 року; ОСОБА_15 серії НОМЕР_4 від 14.05.2015 року; ОСОБА_16 серії НОМЕР_5 від 18.04.2015 року (т. 2, а.к.п. 109, 110, 111);

- висновок експерта №248 від 02.11.2015/08.02.2016 року комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якого, в ході проведення послідовного зовнішнього огляду автомобіля ВАЗ-2107, р/н НОМЕР_1 , визначається, що він має наступні ушкодження і сліди: кузов розділено на дві частини; скління кузова повністю зруйновано; задня частина автомобіля має численні зчоси власного барвистого покриття утворених в результаті перекидання з подальшим ковзанням по проїзній частині; в центральній частині передка автомобіля мається деформація капоту двигуна. Ушкодження панелі передка та переднього бамперу утворене в результаті контактування з об`єктом округлої конфігурації (ймовірно опора електроживлення); по поверхні правого борту маються численні деформації з нашарування ґрунту. Таким чином, зафіксовані на автомобілі ушкодження і сліди ударно-динамічного походження, характерні для утворення в результаті контакту з опорною поверхнею та придорожнім облаштуванням, що в свою чергу повністю узгоджується із зазначеним механізмом розвитку події (виїзд автомобіля за межі проїзної частини). Крім того, висновком даної експертизи відображаються отримані ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 відповідні тілесні ушкодження. Згідно висновку вищевказаної експертизи при аналізі характеру тілесних ушкоджень на тілі потерпілих вбачається, що ОСОБА_8 - єдиний хто не отримав поліморфних тілесних ушкоджень (тобто, ушкоджень різного характеру і локалізації) ні в області голови, ні в області тулуба, ні в області верхніх кінцівок (єдина забита рана підковоподібної форми довжиною 4 см в лівій скроневій області відповідає контакту голови потерпілого з внутрішньою поверхнею лівого борту автомобіля; її утворення не пов`язано зі значними ударно-інерційними переміщеннями тіла). З цього випливає, що тіло ОСОБА_21 у момент ДТП піддавалося набагато меншим ударно-інерційним переміщенням, ніж тіла решти постраждалих. Разом з тим, поряд з раною скроневої області, ОСОБА_8 отримав ушкодження (переломи) кісток лівої нижньої кінцівки, що повністю вкладається в контакт його лівої нижньої кінцівки з внутрішніми частинами лівого борту автомобіля, зокрема, з лівими (водійськими) дверима. Тобто, характер наявних у нього тілесних ушкоджень повністю вкладається в ситуацію знаходження постраждалого в момент ДТП за керуванням автомобілю, а інші постраждалі знаходились на різних місцях салону автомобілю в якості пасажирів (т. 2, а.к.п. 120-156);

- висновок судової авто-технічної експертизи №1366 від 30.06.2016 р., відповідно до якого в умовах дорожньо-транспортної пригоди, дії водія автомобілю ВАЗ-2107, р/н НОМЕР_1 , регламентувалися вимогами п.п. 2.3 «б», 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких йому необхідно було бути уважним при керуванні автомобілем, не перевищувати швидкості руху понад 60 км/год, а також урахувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу. Шляхом належного виконанням вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху водій автомобіля «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 в умовах ДТП мав технічну можливість запобігти виїзду автомобіля за межі проїжджої частини з подальшим наїздом на опору електроживлення та його дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням події ДТП (т. 2, а.к.п. 158-159);

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і обгрунтовано кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох (трьох) осіб, а також спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, зокрема позитивні характеристики, відсутність судимостей, стан його здоров`я, часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_11 в розмірі 2500 грн., ОСОБА_18 2500 грн., ОСОБА_13 50 євро, що підтверджується відповідними розписками (т. 2, а.к.п. 179, 180, 181).

Окрім того, при призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , які погодилися із думкою прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав повне визнання вини, щире каяття тасприяння у розкритті злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, з числа передбачених ст. 67 КК України, суд першої інстанції визнавскоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, суд першої інстанції правильно призначив покарання обвинуваченому, відповідно до приписів ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про призначення надто суворого покарання - безпідставними.
Окрім того, приписами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 року передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Прикінцевими положеннями закону передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (24.12.2015 р.) та застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом, набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Відповідно до припису ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Законом України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Окрім того, відповідно до правової позиції,висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 року, (справа №13-31кс18) норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України.

Зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його), тому Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч.ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Отже, суд першої інстанції неправильнозастосував правило дію у часі кримінального закону та неправильно зарахував засудженому у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, тому вирок суду 1-ої інстанції підлягає зміні в цій частині.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 знаходиться у режимі попереднього ув`язнення з 20.07.2016 року по теперішній час, а суд першої інстанції зарахував строк попереднього ув`язнення по день ухвалення вироку, що суперечить припису ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», у зв`язку з чим строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакціїзакону № 838-VIII від 26.11.2015 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення воліз 20.07.2016 року по день набрання вироком законної сили.

Відповідно до припису п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку в частині призначення покарання немає, тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, натомість, вирок підлягає зміни з підстав, наведених у мотивувальній частині ухвали.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

ВирокСуворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2017 р. відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України змінити.

Абзац другий резолютивної частини вироку викласти у наступній редакції:
«На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред.Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_8 , у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення воліз 20.07.2016 р. по день набрання вироком законної сили, тобто по 13.12.2018 р. включно.

В решті вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4