Провадження №1-кп/127/1133/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 187 КК України, відомості про який внесено до ЄРДР 29.10.2018 р. за № 0003808,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 187 КК України.

Прокурор вважає за доцільне призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання обвинувачених, потерпілу та свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Також заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою з тих підстав, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, вчинили злочин під час не знятої та не погашеної судимості.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, однак прокурором надано її письмову заяву, згідно з якою остання просить підготовче судове засідання провести у її відсутність .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Однак вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою відсутні, оскільки прокурором не доведено ризики, передбачені статтею 177 КПК. Тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, стороною захисту ставиться під сумнів обґрунтованість підозри.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, однак заперечувала щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики не доведені, підзахисний має постійне місце проживання, а тому просила змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених частиною третьою статті 314 КПК України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, повернення обвинувального акту прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілу, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, про виклик яких і допит в судовому засіданні клопотав прокурор.
Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу до обвинувачених, суд приймає до уваги наступне.
Згідно з частиною першою статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Згідно з положеннями частини першої статті 183 КПК взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Заперечення сторони захисту стосовно того, що обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину не може бути єдиною підставою для продовження строку утримання обвинувачених під вартою суд вважає слушними з огляду на висновки, викладені Європейським Судом з прав людини у пункті 21 в справі «Подвезько проти України». Зі змісту зазначеного висновку випливає, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на необґрунтованість підозри як на підставу для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд до уваги не приймає. Зокрема, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри потребує аналізу зібраних у справі доказів у їх сукупності з дотриманням вимог статей 91 та 94 КПК. Зі змісту ж частини четвертої статті 291 КПК випливає, що надання суду інших документів, ніж передбачених зазначеною статтею, до початку судового розгляду забороняється. Тому, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри на даний час є передчасним.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, вчиненого в період не знятої і не погашеної судимості за вчинення умисних злочинів. Суд також приймає до уваги, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочато і потерпіла та свідки у кримінальному провадженні судом не допитані.
Таким чином, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити строк утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою.
Керуючись статтями 314-316, 331, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (професійним суддею одноособово) на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 187 КК України, відомості про який внесено до ЄРДР 29.10.2018 р. за № 0003808, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 27 грудня 2018 р. о 12.45 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілу, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 27 грудня 2018 року до 24 лютого 2019 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: