Справа № 456/1035/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/48/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрия, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 358 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 та ч.1 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст. 307 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 307 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.06.2016 року та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання 7 років два місяці позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 10.03.2017 року.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 27.01.2017 року, близько 14:00 год., перебуваючи в м. Стрию, на вул. С.Стрільців, неподалік будинку № 5 Львівської області, незаконно збув за ціною 500 грн. особі зі зміненими анкетними даними, що використовувався для проведення оперативної закупки ОСОБА_9 , дві частини твердої на дотик речовини білого кольору, що знаходилась у блістері сірого кольору з надписом «Subutex», яка у відповідності до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, містить бупренорфін, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0068 грам.

Також, 1.02.2017 року, близько 15:00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Стрию, на вул. Івасюка, неподалік ЗОШ № 10 Львівської області, незаконно збув за ціною 500 грн. особі зі зміненими анкетними даними, що використовувався для проведення оперативної закупки ОСОБА_9 , частинки твердої на дотик речовини білого кольору, що знаходилась у блістері сірого кольору з надписом «Subutex», яка у відповідності до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, містить бупренорфін, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0075 грам.

Крім того, в березні 2016 року, маючи умисел на підроблення документу, перебуваючи в квартирі за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 власноруч вніс неправдиві відомості в паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 27.11.2006 р. Долинським РВ УМВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який отримав у невстановленої слідством особи, приблизно в січні місяці 2016 року, а саме: змінив фотокартку ОСОБА_10 на власну, чим здійснив підробку офіційного документу паспорта громадянина України.

В апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2017 року скасувати та визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч.1 358 КК України, та закрити щодо нього кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КК України. Вказує, що вирок суду першої інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не містить умотивованих висновків щодо допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний вирок, а допущені системні порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч.1 ст. 412 КПК України є істотними.

Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи сторони захисту, що постанова від 31.03.2017 року про виділення з кримінального провадження № 000235 від 26.05.2015 року матеріалів досудового розслідування за № 30000575 відносно ОСОБА_6 винесена заступником керівника Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , який відповідно до статей 36, 37 КПК України не був наділений повноваженнями прокурора у цих провадженнях. Крім того, під час досудового слідства та судового розгляду сторона обвинувачення в порушення вимог ч.2 ст. 290 КПК України не надала стороні захисту доступу до процесуальних рішень, які підтверджують повноваження прокурора ОСОБА_12 у кримінальних провадженнях.

Вказує, що протоколи негласних слідчих (розшукових) дій від 28.03.2017 року, як і додатки до них, в порушення вимог ч.6 ст. 246 КПК України складені неуповноваженою особою, а тому не можуть слугувати доказом вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки є недопустимими.

Зазначає, що на стадії відкриття матеріалів кримінального провадження прокурор в порушення вимог ч.2 ст. 290 КПК України не забезпечив стороні захисту доступу до ухвали слідчого судді апеляційного суду від 26.01.2017 року, яка слугувала правовою підставою здійснення негласних слідчих (розшукових) дій та ухвали судді апеляційного суду від 22.12.2016 року, на підставі якої здійснено зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_6 , як і клопотань про надання дозволу на проведення вищезазначених негласних слідчих (розшукових) дій, які були в його розпорядженні.

Вважає, що протоколи негласних слідчих (розшукових дій) від 28.03.2017 року за № 384н/т, № 385н/т та контролю за вчиненням злочину від 27.01.2017 року за № 117н/т та від 1.02.2017 року за № 142н/т також не відповідають вимогам ст. 104 КПК України (не зазначені обов`язкові відомості про порядок застосування спеціальних засобів та їх технічну характеристику). Вважає, що відносно ОСОБА_6 стороною обвинувачення фабрикувалися протоколи слідчих дій та інші процесуальні рішення, однак і цим обставинам суд не надав жодної оцінки.

Вказує на ознаки підбурювання (провокування) до вчинення злочину, на що вказують дії сторони обвинувачення щодо створення певних стимулів під час проведення оперативних закупок. Так, під час оперативних закупок були використані грошові кошти, джерело походження яких невідоме, що також вказує на провокацію злочину. Під час здійснення двох оперативних закупок під контролем працівників поліції, не було припинено протиправну діяльність ОСОБА_6 та не вжито заходів щодо вилучення у нього речових доказів, обшук за місцем його проживання проведено лише 9.03.2017 року, а не одразу після проведення оперативних закупок, що свідчить про стимуляцію злочинів. Про провокативні дії працівників поліції стосовно ОСОБА_6 підтверджують і показання свідка ОСОБА_13 , які суд безпідставно не прийняв до уваги.

Про неповноту судового розгляду свідчить і відмова у задоволенні клопотання сторони захисту судом першої інстанції про повторний допит свідка ОСОБА_14 , який у своїй заяві до суду та сторони захисту навів обставини, за яких працівники поліції шляхом погроз спонукали його надати неправдиві свідчення стосовно ОСОБА_6 .

Зазначає, що критичній оцінці підлягає і висновок суду про те, що вина ОСОБА_6 доведена показаннями свідків-понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були зацікавлені в результатах кримінального провадження та не могли об`єктивно засвідчити зміст та результати проведення процесуальних дій, що є істотним порушенням вимог ч.7 ст. 223 КПК України.

Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» не можуть бути прийняті як належні і допустимі висновки експерта від 30.01.2017 року за № 21-0057/17 та від 7.02.2017 року за № 21-0075/17 про дослідження наркотичних засобів, вилучених під час проведення оперативних закупок, оскільки предметом їх досліджень були об`єкти, отримані з порушенням вимог КПК України та встановленого порядку проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Вказує, що не знайшли свого підтвердження і обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Зазначає, що на припущеннях грунтується висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 вчинив підроблення паспорта, оскільки під час дослідження доказів сторона обвинувачення не надала жодного беззаперечного доказу, який би це обгрунтовував.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 на заперечення доводів апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з вироку суду винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 (особи зі зміненими анкетними даними), понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , які в судовому засіданні допитані в якості свідків, а також дослідженими письмовими доказами - висновком експерта № 2.1-0057/17 від 30.01.2017 року, висновком експерта № 2.1-0075/17 від 7.02.2017 року, висновком експерта № 6/150 від 30.03.2017 року, протоколами огляду грошових купюр з фототаблицями від 27.01.2017 року та 1.02.2017 року, де зафіксовано грошові купюри видані для проведення оперативної закупки, протоколами про результати здійснення негласних слідчих дій від 27.01.2017 року та від 28.03.2017 року, в яких відображено події, які мали місце 27.01.2017 року та 28.03.2017 року, зокрема процедури контрольованої закупівлі наркотичних засобів ОСОБА_9 в ОСОБА_6 , протоколами про результати контролю за вчиненням злочину від 27.01.2017 року та від 1.02.2017 року, в яких відображено події, які мали місце відповідно 27.01.2017 року та 1.02.2017 року, в період з моменту вручення коштів ОСОБА_9 до моменту видачі останнім працівникам поліції наркотичних засобів, протоколом огляду місця події від 27.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_9 в службовому кабінеті № 32 в приміщенні Стрийського ВП ГУНП у Львівській області в присутності понятих видав працівникам поліції дві частини твердої речовини овальної форми білого кольору з тисненням на одній частині цифри «8», які він придбав за адресою АДРЕСА_3 , у свого знайомого ОСОБА_21 за ціною 500 грн., протоколом огляду місця події від 1.02.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_9 в службовому кабінеті № 32 в приміщенні Стрийського ВП ГУНП у Львівській області в присутності понятих видав працівникам поліції блістер сірого кольору з написом латинськими літерами червоного кольору «Subutex», в якому містились подрібнені куски твердої речовини білого кольору, які він придбав 1.02.2017 року, близько 15 год., за адресою АДРЕСА_3 , у свого знайомого за ціною 500 грн., протоколом обшуку та оглянутими в судовому засіданні відеозаписом обшуку від 9.03.2017 року, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_4 по місцю проживання ОСОБА_6 проводився обшук, під час якого було виявлено та вилучено три блістери з написом «Subutex», чотири використаних медичних шприци, згорток паперу та полімерна ємність з подрібненою речовиною рослинного походження, три таблетки з написом «Туленол», паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із вклеєною фотокарткою ОСОБА_6 .
Досліджені докази, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, були оцінені судом першої інстанції з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного і обґрунтованого процесуального рішення.
Дані докази не суперечать один одному, доповнюють один одного, а розбіжності в показаннях свідків, на які покликається сторона захисту, не носять суперечливий характер, тому колегія суддів не вбачає необхідності в повторному допиті свідків. Передбачена Законом фіксація всіх дій під час оперативних закупок в сукупності з показаннями учасників, речовими доказами, висновками експертів, які були досліджені судом першої інстанції, однозначно підтверджують факт збуту наркотичних засобів ОСОБА_6 і відсутність фальсифікації доказів чи провокації злочину з боку працівників поліції.
Суд першої інстанції вірно встановив відсутність порушень процесуального законодавства щодо фіксації протиправної діяльності ОСОБА_6 , на які вказує сторона захисту.
Так, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та може проводитися, зокрема, у формі спеціального слідчого експерименту. Згідно із ч.7 ст. 271 КПК України рішення про проведення контролю за вчиненням злочину приймає прокурор. Аналогічне положення міститься у п.2.3 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України № 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012 р. (далі Інструкція), згідно якого виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину (ст. 271 КПК України). Крім цього, п.п.1.12.4 Інструкції передбачає, що спеціальний слідчий експеримент полягає у створенні слідчим та оперативним підрозділом відповідних умов в обстановці, максимально наближеній до реальної, з метою перевірки дійсних намірів певної особи, у діях якої вбачаються ознаки тяжкого чи особливо тяжкого злочину, спостереження за її поведінкою та прийняттям нею рішень щодо вчинення злочину.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що рішення про проведення контролю за вчиненням злочину шляхом проведення оперативної закупки наркотичного засобу у ОСОБА_6 прийнято 27.01.2017 року та 1.02.2017 року заступником керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_22 (Том 2 а.с. 224-225, 227-228). Дані постанови прокурора щодо контролю за вчиненням злочину, за змістом відповідають вимогам ч.2, ч.5 ст. 246, ст. 251 КПК України, ст. 5 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, а є однією з підстав для проведення негласних слідчих дій.
У відповідності до ч.1 ст. 256 КПК України протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування. Ураховуючи, що рішення про проведення контролю за вчиненням ОСОБА_6 злочину, як вказано вище, прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, результати документування його протиправної діяльності є належними і допустимими доказами у справі. А тому, покладення здобутих слідством в результаті цієї негласної слідчої дії фактичних даних в основу вироку є правомірним.
Доводи обвинуваченого та його захисника щодо провокування органом досудового слідства вчинення злочину, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження. Згідно з ч.3 ст. 271 КПК України провокування (підбурювання) особи до злочину в ході проведення контролю за його вчиненням вважається, зокрема, вплив на поведінку особи шляхом насильства, погрози, шантажу.
Матеріали провадження свідчать про наявність у органів досудового розслідування, на час проведення оперативних закупок, достатніх підстав вважати, що саме ОСОБА_6 займається збутом наркотичних засобів, ціна наркотичних засобів, за якою закупник їх придбавав, не була явно завищеною і не створювала таких стимулів, які б визнавались ознакою провокації чи підбурювання до вчинення злочину. Закупник ОСОБА_9 під час закупок домовлявся завчасно з ним по телефону і ця домовленість не супроводжувалась наполегливими пропозиціями, умовляннями чи примусом, про що він підтвердив під час дачі показань в якості свідка в судовому засіданні і дав детальні показання по фактам збуту ОСОБА_6 наркотичних засобів. Учасники судового засідання мали можливість задавати питання та почути відповіді ОСОБА_9 , не мали заперечень з цього приводу.
Відсутність в матеріалах справи даних про джерело походження коштів, які видавались закупнику для проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів, самі по собі не дають підстави для визнання отриманих доказів сфальсифікованими, неналежними чи недопустимими, а збут спровокованим.
Суд першої інстанції належним чином оцінив заперечення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, і не надав їм віри, а розцінив як намагання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки такі суперечать усім іншим доказам, що містяться в матеріалах справи та нічим не підтверджуються.
Відповідно до положень ч.7 ст. 223 КПК України понятими, які залучаються до проведення слідчих дій, є незаінтересовані особи.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про необхідність критичної оцінки висновку суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 поряд з іншими доказами доведена і показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , які залучалися в якості понятих, оскільки такі є заінтересованими особами, то такі не заслуговують на увагу, оскільки їх заінтересованість та упередженість не доводиться ні матеріалами справи, ні доданими до апеляційної скарги документами, а є лише припущенням апелянта. Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні та не суперечать їм. Підстав сумніватися у правдивості їх показань у суду немає.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторний допит свідка ОСОБА_14 , що свідчить про неповноту судового розгляду, то такі колегія суддів до уваги не бере. Ураховуючи те, що свідок ОСОБА_14 допитувався в суді першої інстанції, в ході чого усі учасники провадження мали змогу ставити йому запитання, тому підстав для повторного його допиту у суду першої інстанції не було.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи сторони захисту, що постанова від 31.03.2017 року про виділення з кримінального провадження № 000235 від 26.05.2015 року матеріалів досудового розслідування за № 30000575 відносно ОСОБА_6 винесена заступником керівника Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , який не був наділений повноваженнями прокурора у цих провадженнях, то відповідно до ч.6 статті 217 КПК України рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторона обвинувачення в порушення вимог ч.2 ст. 290 КПК України не надала стороні захисту доступу до процесуальних рішень, які підтверджують повноваження прокурора ОСОБА_12 у кримінальному провадженні, то такі не заслуговують на увагу. З обвинувального акта № 0000575 від 31.03.2017 року та обвинувального акта № 0000577 від 31.03.2017 року вбачається, що такі затверджені прокурором ОСОБА_12 . Крім того, у переліку процесуальних керівників в обвинувальному акті зазначений і прокурор ОСОБА_12 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протоколи негласних слідчих (розшукових) дій від 28.03.2017 року складені неуповноваженою особою, то слід зауважити, що дані протоколи складені відповідно до вимог ст. 246 КПК України оперуповноваженим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 на підставі постанови заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_22 про проведення контролю за вчиненням злочину від 1 лютого 2017 року.
Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що протоколи негласних слідчих (розшукових) дій не відповідають вимогам ст. 104 КПК України (не зазначені обов`язкові відомості про порядок застосування спеціальних засобів та їх технічну характеристику), оскільки згідно вимог даної статті внесення саме таких відомостей у протокол не передбачено.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на стадії відкриття матеріалів кримінального провадження сторона обвинувачення в порушення вимог ч.2 ст. 290 КПК України не забезпечила стороні захисту доступ до ухвал слідчих суддів апеляційного суду, які слугували підставою для здійснення негласних слідчих (розшукових) дій та на підставі яких здійснено зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж щодо ОСОБА_6 , то вказані ухвали були розтаємнені 22.12.2017 року і у наступному судовому засіданні відкриті стороні захисту. Відкриття матеріалів з грифом «таємно» відповідно до Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні до зняття вказаного грифу не допускається.
Усе вищенаведене вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника. Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зробив правильні висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України, обґрунтував це належними та допустимими доказами, вірно оцінивши їх в сукупності. Доводи апеляційної скарги сторони захисту зазначених висновків суду не спростовують.
Щодо епізоду злочинної діяльності, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, то незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, його вина доводиться зібраними на досудовому розслідуванні доказами, а саме: протоколом обшуку та оглянутим в судовому засіданні відеозаписом обшуку від 9.03.2017 року, відповідно до яких в квартирі АДРЕСА_4 по місцю проживання ОСОБА_6 проводився обшук , під час якого було виявлено та вилучено паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вклеєною фотокарткою ОСОБА_6 ; висновком експерта № 2.1-0075/17 від 30.03.2017 року, згідно якого наданий на дослідження бланк паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 27.11.2006 на ім`я ОСОБА_10 , виготовлений поліграфічним комбінатом «Україна», який здійснює виготовлення бланків типових документів, в наданому на дослідження паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 27.11.2006 на ім`я ОСОБА_10 , має місце заміна фотокартки на 1-й сторінці.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, не вчиняв, а фотокартку у вказаний паспорт вклеїв його знайомий ОСОБА_24 , то колегія суддів такі вважає безпідставними та спрямованими на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Що стосується клопотань захисника про необхідність додаткового дослідження доказів, які, на думку сторони захисту, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 370 КПК України не оцінив належним чином з точки зору їх належності та допустимості, не перевірив, чи одержавно їх в установленому законом порядку, зокрема щодо істотного порушення прав та свобод обвинуваченого під час кримінального провадження, то такі колегія суддів вважає надуманими та необгрунтованими. Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_8 про те, що вирок суду першої інстанції ухвалений на недопустимих доказах, оскільки зазначені вище докази є належними та допустимими доказами, які здобуті відповідно до вимог КПК України. Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту. В основу обвинувального вироку покладено лише ті докази, які безпосередньо досліджувалися судом в ході розгляду провадження.
Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність допиту в режимі відеоконференції свідка ОСОБА_25 , який утримується у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», то таке не підлягає задоволенню, оскільки стороною захисту жодних клопотань та зауважень з приводу допиту даного свідка в суді першої інстанції не висловлювалось.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, то ураховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддівприходить до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу може бути недостатнім для запобігання цим ризикам.
Колегія суддів вважає, що при розгляді справи і ухваленні вироку судом першої інстанції порушень вимог матеріального закону та кримінального процесуального закону не допущено. А, отже, підстави для закриття провадження, на які посилається сторона захисту, у справі відсутні.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції також правильно вирішено питання обрання покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , яке призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами та злочином невеликої тяжкості; обране з врахуванням особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше судимий, по місцю проживання характеризується посередньо. Обставини, які пом`якшують покарання, та обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, а також застосував додаткове покарання у виді конфіскації майна та своє рішення мотивував у вироку. Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість чи тяжкість покарання немає.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів при перевірці вироку не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування, зміну вироку чи закриття кримінального провадження. А тому, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4