Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 грудня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2018 року,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про арешт майна.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що клопотання в частині вжиття всіх необхідних заходів для встановлення належного обвинуваченому ОСОБА_8 на праві власності майна, а також майна, що належить на праві власності приватновиробничому підприємству «Аванті», а також майна, яке належить іншим приватно-виробничим підприємствам, керівником і власником яких є обвинувачений ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню, тому що відповідно до статті 303 КПК України до повноважень слідчого судді не відносяться дії, щодо встановлення належності майна юридичним та фізичним особам.
ОСОБА_4 оскаржив ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2018 року в апеляційному порядку, подавши до апеляційного суду апеляційну скаргу.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду ОСОБА_9 від 30.11.2018 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно і постановити нову ухвалу про арешт, належного обвинуваченому ОСОБА_8 на праві власності майна, а також майна, що належить на праві власності приватно-виробничому підприємству фірмі «Аванті», а також майна, яке належить іншим приватно-виробничим підприємствам, керівником яких являється обвинувачений ОСОБА_8 з метою забезпечення поданого потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_4 цивільного позову за кримінальним провадженням. Вважає, ухвалу суду прийнятою із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України. Вказує, що відсутність переліку і видів майна, що належить арештувати у клопотанні цивільного позивача з метою забезпечення цивільного позову підставою відмови у задоволенні клопотання про арешт майна згідно КПК України не являється. Крім того, необхідність арешту майна зумовлюється обгрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчуджене чи пошкоджене, а саме ОСОБА_8 вже неодноразово відчуджував своє майно, збанкротував свої багаточисельні фірми, для унеможливлення виконання законних рішень суду. Доводить, що слідчий ОСОБА_10 , прокурор ОСОБА_11 , начальник міського відділу ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_12 , керівник Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_13 з метою прикриття злочинів рецидивіста ОСОБА_8 роблять все можливе, щоб не виникло підстав для повідомлення йому підозри, а також арешту такого майна.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи скаржника ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для його арешту або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Однак, у даному провадженні слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог закону і при прийнятті рішення не перевірив всіх обставин та не встановив правових підстав для арешту майна.

З матеріалів судового провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 13.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, санкція якої є складною та передбачає одночасне застосування позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.51).

Як вбачається з ухвали Рівненського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року, в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження визнані потерпілими і являються цивільними позивачами (а.с.65).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в межах кримінального провадження подано цивільний позов на суму 2 604 000 грн. (а.с.25-27).

Відповідно до ч.3 ст.171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Вказані вимоги у клопотанні дотримані та підтверджені матеріалами справи, а саме:

- цивільним позовом на суму 2 604 000 грн. (а.с.25-27);

- квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с.16);

- договором купівлі-продажу майнових прав №1п від 07 квітня 2014 року (17-18).

Таким чином, суд апеляційної інстанції критично ставиться до відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про арешт майна на підставі п.2 ч.2 ст.171 КПК України, вказуючи, що клопотання заявників не міститись перелік і види майна, що належить арештувати.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення цивільного позову на суму 2 604 000 грн., а також не відчуження, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити відшкодуванню шкоди у кримінальному провадженні за ознаками ч.4 ст.190 КК України, колегія суддів вважає, що на момент розслідування кримінального провадження слід застосувати арешт на майно, належне ОСОБА_8 на праві приватної власності, а також на майно, що належить на праві власності приватно-виробничому підприємству фірмі «Аванті», керівником і власником якої являється ОСОБА_8 , власник якого не позбавлений права звернення до суду в порядку ст.174 КПК України з клопотанням щодо скасування арешту на вказане майно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання цивільного позивача потерпілого ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно, належне ОСОБА_8 на праві приватної власності, а також на майно, що належить на праві власності приватно-виробничому підприємству фірмі «Аванті», керівником і власником якої являється ОСОБА_8 .

Зобов`язати слідчого вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку вказаного майна.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3