Справа № 460/784/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/252/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смолин Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
У відповідності з ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2018 року на автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасовано.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами. ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 14.01.2018 року, о 13 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним в с. Вороблячин Яворівського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п.1.3, 1.5; Р.2 п.2.3 «б»; п.2.9 «а», Р.12 п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, які виразились у тому, що він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не був уважний та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно керувати ним, своїми діями створив небезпеку, а саме: при виявленні небезпеки для руху у вигляді вибоїн на проїзній частині дороги, які він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а намагався здійснити об`їзд перешкоди у вигляді вищевказаних вибоїн, внаслідок чого втратив керування зазначеним транспортним засобом та здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги з подальшим перекиданням керованого ним транспортного засобу. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху пасажир автомобіля марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав грубе руйнування кісток голови та головного мозку (розтрощення голови), садна та рани на голові, садна на тулубі, правій руці та правій нозі, крововилив в корені легенів, в м`які тканини шиї, та навколо ниркову клітковину. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від контакту з тупими предметами, якими могли бути елементи салону автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді та які призвели до смерті і мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2018 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.
22 листопада 2018 року прокурор ОСОБА_7 подав зміни та доповнення до апеляційної скарги, в якому просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення воліз позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 2 роки. Речовий доказ автомобіль марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику, яким згідно технічного паспорта є Kusy Edward, який проживає за адресою АДРЕСА_2 . У решті вирок просить залишити без змін.
Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Суд першої інстанції при постановлені оскаржуваного вироку повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 , частково відшкодував шкоду потерпілому. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обгрунтував застосування ст. ст. 75, 76 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину.
Зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є непрацюючим, а тому висновок суду про те, що останнього слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України у зв`язку з тим, що йому слід надати можливість відшкодувати завдану потерпілому шкоду, є необгрунтованим.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" №14 від 23.12.2005 року, у разі вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, суд повинен обговорити питання про визнання цієї обставини відповідно до п.13 ч.1 ст. 67 КК України такою, яка обтяжує покарання винного.
На думку прокурора, для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів необхідно призначити йому покарання у межах санкції статті, яке він відбуватиме реально.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Яворівського районного суду від 16.05.2018 року відносно ОСОБА_6 змінити та пом`якшити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України та визначити іспитовий термін строком на 1 рік.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з вироком в частині призначеного покарання, вважає його занадто суворим та таким, що за своєю суворістю не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого. Обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілого та надав суду правдиві показання.
Адвокат ОСОБА_8 зазначила, що потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції ствердив, що обвинувачений частково відшкодував завдану шкоду, є людиною молодого віку, з багатодітної сім`ї та просив не позбавляти волі ОСОБА_6 , надавши йому можливість відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі. Враховуючи особу винного, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодовану шкоду, щире каяття обвинуваченого, адвокат просить призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України та визначити іспитовий термін на 1 рік.
Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги прокурора та на заперечення доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги адвоката та на заперечення доводів апеляційної скарги прокурора, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та просив задоволити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо покарання, з яким прокурор та адвокат ОСОБА_8 не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким; обране з врахуванням особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку, не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, неодружений та не працює, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 просив суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки обвинувачений частково відшкодував йому завдану шкоду, що суд першої інстанції слушно врахував при призначенні покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про неврахування судом першої інстанції обставин, що характеризують особу обвинуваченого, а саме, те, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, з багатодітної сім`ї, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, то такі колегія суддів до уваги не бере. Призначивши ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, немає. Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 безпідставні.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотири роки, яке не є максимальним у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та своє рішення мотивував у вироку.

Ті обставини, на які в апеляційних скаргах покликаються прокурор та адвокат, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість чи тяжкість покарання немає. Доводи апеляційних скарг безпідставні.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги необґрунтованими й приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини: характер і ступінь небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, та обставину, яка обтяжує покарання, інші обставини справи.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував і думку потерпілого, який простив обвинуваченого та просив його суворо не карати.

Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Судове рішення є мотивованим.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) чи порушення процесуального закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційні скарги прокурора та адвоката необгрунтованими і вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та звільненням його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині невірного вирішення долі речового доказу автомобіля марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно технічного паспорта є Kusy Edward, який проживає за адресою АДРЕСА_2 , то слід зазначити, що оскільки ОСОБА_6 був належним володільцем даного транспортного засобу, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв вірне рішення щодо речового доказу, повернувши такий обвинуваченому.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4