Дата документу 22.01.2019 Справа № 310/1930/18
Запорізький Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/318/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/1930/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останнього разу вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.10.2014 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.07.2018 більш суворим

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

Згідно з вироком суду, 14.03.2018 року приблизно о 01 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, звідки таємно, повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме плазмовий телевізор LG 42 LE 5300 вартістю 3000 гривень та два пульти від телевізорів, які матеріальної цінності для власника майна не складають.

Після цього ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на свій власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Свої вимоги мотивує тим, що він повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, має матір пенсійного віку, яка потребує його допомоги, відшкодував завдану потерпілому шкоду та потерпілий претензій до нього не має.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що обвинувачений ОСОБА_7 , у судовому засіданні повністю визнав себе винними, надав свої пояснення в судовому засіданні.

Разом з цим, в якості доказів підтвердження вини обвинуваченого, судом були досліджені також і письмові докази.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 , за інкримінованій йому статтею обвинувачення, кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, які його обтяжують.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання. Враховано також висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_7 , не можливе без ізоляції від суспільства.

Злочин, який інкримінувався обвинуваченому відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 , під час розгляду провадження щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, тому суд вказану обставину зарахував як ту, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого. Разом з тим рецидив злочину враховано як обставину, що обтяжує покарання.

Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання, в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Призначення більш м`якого виду чи розміру покарання не передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо врахування ряду обставин для призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме того, що він визнав вину, покаявся, сприяв слідству, відшкодував збитки, потерпілий не мав до нього претензій, те що він має мати похилого віку, яка потребує постійного догляду, не можуть бути підставами для застосування положень ст.69 КК України, оскільки ці обставини наряду з наявністю інших обставин, що обтяжують покарання і негативно характеризують особу обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, збитки потерпілому були відшкодовані внаслідок вилучення викраденого майна слідчим під час огляду місця події, ОСОБА_7 було затримано з викраденим майном фактично одразу після скоєння злочину, тому відшкодування збитків, відсутність претензій з боку потерпілого і сприяння слідству, можна лише умовно визнати обставинами, які пом`якшують покарання.
З урахуванням усіх обставин провадження, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 в разі його звільнення від призначеного покарання з випробуванням є неможливим, тому підстави для застосовування положень ст.ст.75, 76 КК України відсутні.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4