Справа № 201/3891/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участі скаржника - ОСОБА_3
прокурора - ОСОБА_4
слідчого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності слідчого, скасування постанови про закриття кримінального провадження,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15.04.2019 року надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_3 , в якій останній посилався на те, що 23.11.2015 року за його заявою прокуратурою Дніпропетровської області було відкрито кримінальне провадження №000102 за фактом винесення суддею Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_6 19.05.2009 року у цивільній справі №2-212/09 завідомо неправосудного рішення, в якому висновок суду завідомо не відповідає обставинам справи, службового підроблення офіційного документу і внесення до нього завідомо неправдивих відомостей, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.375, ч.1 ст.366 КК України. 29.12.2018 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Посилаючись на необґрунтованість та невмотивованість вказаної постанови, винесення її передчасно, без проведення належної перевірки, скаржник просив визнати протиправною бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійснення необхідних процесуальних дій, а також скасувати постанову від 29.12.2018 року.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану скаргу та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити останню.
Прокурор та слідчий під час розгляд справи в суді проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на проведення під час досудового розслідування всіх можливих слідчий дій та правомірність прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження.
Перевіривши доводи скарги, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали за скаргою та матеріали кримінального провадження №000102, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Як встановлено під час розгляду скарги, 23.11.2015 року та 17.07.2017 року за заявою ОСОБА_3 прокуратурою Дніпропетровської області було відкрито кримінальне провадження №000102 за фактом винесення суддею Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_6 19.05.2009 року у цивільній справі №2-212/09 завідомо неправосудного рішення, в якому висновок суду завідомо не відповідає обставинам справи, службового підроблення офіційного документу і внесення до нього завідомо неправдивих відомостей, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.375, ч.1 ст.366 КК України.
Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 29.12.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст.375 КК України встановлено кримінальну відповідальність за постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення, тобто судового рішення, в якому завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, яке постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, або в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Частиною 1 ст.366 КК України встановлено кримінальну відповідальність за службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.
З об`єктивної сторони вказаний злочин може полягати у таких формах: 1) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 2) інше підроблення документів; 3) складання завідомо неправдивих документів; 4) видача завідомо неправдивих документів.
З суб`єктивної сторони злочин може бути вчинено лише з прямим умислом.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.
Як зазначено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.
Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Статтею 126 Конституції України визначено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 01.12.2004 року №19-рп/2004, від 01.12.2004 року №20-рп/2004, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, від 22.05.2008 року №10-рп/2008, від 03.06.2013 року №3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17.07.1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 року та 40/146 від 13.12.1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24.05.1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13.10.1994 року та інших.
Згідно роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

З заяв ОСОБА_3 в порядку ст.214 КПК України та його показань під час допиту в якості потерпілого вбачається, що останній фактично посилається на свою незгоду з процесуальними діями та рішеннями судді під час розгляду цивільної справи №2-212/09, на незгоду з мотивами та висновками суду, наведеними в судових рішеннях по справі, що може бути предметом перевірки виключно у передбачений законодавством процесуальний спосіб.
При цьому, зважаючи на конституційний принцип обов`язковості судових рішень, слідчий прокуратури не має повноважень перевіряти судове рішення на наявність ознак незаконності чи неправосудності за відсутності рішення уповноваженого органу про наявність порушень або судового рішення судів вищестоящої інстанції, якими б скасовувалось відповідне рішення з мотивів грубого порушення норм матеріального чи процесуального права.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у цивільній справі №2-212/09 від 19.05.2009 року по суті позовних вимог було залишено без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2009 року. При цьому апеляційним судом у своєму рішення зазначено, що суд правильно встановив обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку та ухвалив в цій частині законне та обґрунтоване рішення. Доводи, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі про порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтовані, оскільки такі порушення відсутні.
Часткове скасування рішення суду від 19.05.2009 року стосувалось лише вирішення процесуального питання про розподіл судових витрат.
При ухваленні додаткового рішення від 23.05.2011 року, суд враховував висновки апеляційного суду при скасуванні раніше постановлених судом ухвал про відмову в ухваленні додаткового рішення по справі.
Таким чином, підстави скасування вказаних судових рішень не були пов`язані з грубим порушенням норм права та не свідчать про наявність в діях судді при розгляді справи та ухваленні вказаних рішень ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.366,375 КК України

Також слідчий суддя враховує, що під час досудового розслідування перевірялись доводи заявника ОСОБА_3 щодо порушення порядку направлення та одержання документів, протиправного вилучення документів та доказів з цивільної справи.
Так, під час досудового розслідування було отримано тимчасовий доступ до копій матеріалів цивільної справи та долучено до кримінального провадження відповідні копії, ініційовано проведення службового розслідування та долучено відповідні матеріли перевірки, проведеної ТУ ДСА України в Дніпропетровській області та Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська; допитано в якості свідка секретаря судового засідання ОСОБА_7 , помічника судді ОСОБА_8 .
Вказані свідки з приводу відсутності в матеріалах цивільної справи документів, на які посилається ОСОБА_3 пояснили, що вказане листування мало місцем під час перебування справи в експертній установі, а тому відповідні документи могли бути приєднані до відповідного наряду номенклатури справ: справи, які направлені на експертизу.
З довідки ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 24.01.2018 року за наслідками проведеної перевірки в Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська встановлено, що оригінали документів на які посилався ОСОБА_3 та які є в наглядовому провадженні експерта №1995, надавались експертам в одному примірнику та мали бути повернуті до суду разом із висновком та матеріалами цивільної справи. Однак, згідно супровідного листа не були повернуті до суду з Дніпропетровського НДІСЕ.
Копій запитів та супровідних листів, що виготовлялись на час перебування цивільної справи в експертній установі, долучалися до відповідного наряду номенклатури справ. Проте, перевірити вказаний факт згідно довідки не вдалось можливим, оскільки на той час реєстрація кореспонденції здійснювалась в паперовій формі та відповідні журнали та реєстри на момент перевірки було знищено за закінченням встановленого строку їх зберігання.
Також з довідки вбачається, що під час перевірки опису матеріалів справи не встановлено факту внесення будь-яких виправлень до опису, його невідповідності матеріалам справи.
Перевіряючи доводи скаржника про те, що під час досудового розслідування не було допитано експерта ОСОБА_9 , слідчий суддя враховує, що остання зі свого боку могла надати свідчення щодо проведення нею експертизи та складання відповідного висновку, який є одним із доказів у справі та оцінюється судом разом із іншими доказами в їх сукупності.
Таким чином, посилання скаржника на неповноту досудового розслідування за цих обставин, не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки передумовою продовження розслідування у кримінальному провадженні в даному випадку є виявлення ознак кримінального правопорушення в діях судді.
В зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку, що під час досудового розслідування було проведено необхідні слідчі дії, повно та всебічно досліджено обставини у кримінальному провадженні і слідчим прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про закриття кримінального провадження за відсутності в діях судді ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.366,375 КК України.
А тому, в задоволенні скарги слід відмовити за безпідставністю.
Крім того, в задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності слідчого, слід відмовити оскільки останні не ґрунтуються на положеннях ст.307 КПК України, якою визначено вичерпній перелік рішень, які можуть бути прийняті слідчим суддею за наслідками розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,284,303,304,306,307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності слідчого, скасування постанови про закриття кримінального провадження відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1