УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/3511/18

20 грудня 2018 року
Костопільський районний суду Рівненської області в складі слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі ст. слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_4 про арешт майна, належного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000757 від 18.12.2018 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 2 ст. 153 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 року старший слідчий СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з клопотанням, яке погоджено з прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_4 про проведення огляду квартири, належної ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000757 від 18.12.2018 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч.2 ст.153 КК України.

В обґрунтування клопотання, старший слідчий зазначив, що слідчим відділенням Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000757 від 19.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України.

Так, 18.12.2018 року до Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області звернулася із заявою ОСОБА_7 , про те, що 17.12.2018 року близько 03 год. 30 хв. гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , насильницьким способом задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Окрім того, старший слідчий СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській старший майор поліції ОСОБА_3 18.12.2018 року, враховуючи необхідність з метою невідкладного виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання слідів вчинення злочину, за наявності добровільної згоди власниці квартири ОСОБА_5 , до постановлення ухвали слідчого судді, провів огляд квартири АДРЕСА_1 .

В ході огляду старшим слідчим зафіксовано місце події, яке містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучено обшивку з дивану на якому спала ОСОБА_7 , труси та футболку в яких на момент вчинення перебував ОСОБА_6 , підодіяльник та наволочку .

В судовому засіданні старший слідчий ОСОБА_3 зазначив, що у даному випадку підставою арешту майна є об`єктивні підстави вважати, що дане майно є доказом злочину, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, необхідність запобігання можливості його приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі стороннім особам. Арешт даного майна необхідно накласти з метою збереження вказаного речового доказу.

Арешт вказаного майна проводиться з метою проведення об`єктивного, повного, всебічного досудового розслідування, що у подальшому дозволить зберегти його в якості речового доказу.

Слідчий суддя, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку слідчого, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту ч.2 ст.173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів кримінального провадження №0000757 від 18.12.2018 р. вбачається, що вилучені обшивка з дивану на якому спала ОСОБА_7 , труси та футболку в яких на момент вчинення перебував ОСОБА_6 , підодіяльник та наволочку мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, зокрема, в подальшому будуть використані як докази у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч.1 ст.98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Пунктом 2 частини 3 статті 132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Таким чином, згідно п.2 ч.3 ст.132 КПК України, слідчим в клопотанні доведено, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вилученого майна, необхідне з потребами досудового розслідування, і дані потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи при задоволенні даного клопотання щодо арешту вилученого майна.

Отже, в даному випадку підставою застосування арешту майна, відповідно до ч.2 ст.170, п.1 ч.2 ст.167 КПК України, є збереження речових доказів, та мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а тому клопотання слідчого є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_4 про арешт майна, належного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000757 від 18.12.2018 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 2 ст. 153 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на обшивку з дивану на якому спала ОСОБА_7 , підодіяльник та наволочку, які фактично належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 , та на труси і футболку, які фактично належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1