Справа № 206/6671/18
Провадження № 1-кп/206/466/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001228 від 20.11.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.05.2006 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Звільнений умовно-достроково 20.07.2009 року згідно постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців;

- 04.12.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік;

- 29.05.2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України, приєднано 6 місяців за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Звільнений по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілий ОСОБА_7 ,
представник потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 ,04.11.2018 року приблизно о 14 год. 00 хв. знаходячись біля будинку № 7 по вул. А. Барто в м. Дніпро, зустрів малознайомого неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході розмови ОСОБА_3 побачив в руках ОСОБА_7 мобільний телефон «HUAWEI» моделі «Psmart +», після чого у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне, протиправне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме вказаним мобільним телефоном марки ««HUAWEI» моделі «Psmart +», що належить неповнолітньому ОСОБА_7 .
Далі, в той же день, близько 14 год. 05 хв., знаходячись поблизу вищезазначеного будинку ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, попросив ОСОБА_7 передати йому належний тому мобільний телефон, пообіцявши повернути його після здійснення дзвінка, в дійсності не маючи наміру його повертати.
Далі, в той же день, близько 14 год. 10 хв., знаходячись поблизу вищезазначеного будинку ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, попросив ОСОБА_7 передати йому належний останньому телефон, пообіцявши повернути, в дійсності не маючи наміру його повертати.

Отримавши від ОСОБА_7 мобільний телефон марки «HUAWEI»,моделі «Psmart +», ОСОБА_3 , заздалегідь не маючи наміру його повертати, з місця скоєння злочину зник, у подальшому розпорядившись зазначеним мобільним телефоном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3255/18 від 28.11.2018 року, ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальному суму 6825,27 гривень (шість тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень двадцять сім копійок).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при вищезазначених обставинах визнав в повному обсязі, при цьому суду показав, що 04.11.2018 року зустрів потерпілого ОСОБА_7 попрохав мобільний телефон, але потім його не повернув, у подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив суду, що 04.11.2018 року зустрівся із обвинуваченим, той взяв його телефон та не повернув.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності і логічності його показань про обставини злочину, добровільності та істинності його позиції.
В судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням обвинуваченого та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого обвинуваченим злочину, які ніким не оспорювалися.
Враховуючи показання обвинуваченого та його бажання не досліджувати інші докази по справі, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, суд доходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні вказаного злочину.
Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості, такими, що вірно відображають фактичні обставини справи, у зв`язку з чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.
А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

Підводячи підсумок викладеному, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України;
При вирішенні питання про вид та міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно (т. 1 а.п. 45), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.п. 43, 44), скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вказує повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і знаходить необхідним звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази: компакт-диск (т. 1 а.п. 29) - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон «HUAWEI» моделі «Psmart +», переданий на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_8 , повернути за належністю потерпілому ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_9 витрати на провдення судово-товарознавчої експертизи № 3255/18 від 28.11.2018 року у розмірі 300 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1