Справа № 753/6023/17
Провадження №1-кп/761/469/2019
В И Р О К
іменем України

25 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів с/з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Балаково Саратовської області РФ, українця, громадянина України, освіти вищої, неодруженого, працюючого на посаді інженера ПАТ «Київенерго», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В:
28 серпня 2013 року у період часу з 08 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_11 , що розташоване по вул. Богдана Хмельницького, 33/34, у м. Києві, ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 в особливо великих розмірах у сумі 810 000 гривень, шляхом обману, під час укладання договору купівлі-продажу квартири (реєстраційний номер 1315 від 28.08.2013) АДРЕСА_2 з ОСОБА_7 , умисно, не повідомив ані ОСОБА_7 ані приватного нотаріуса ОСОБА_11 про те, що з 12 грудня 1992 року по 11 березня 2013 року перебував у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про те, що вказана квартира придбана під час перебування у шлюбі з останньою, та про існування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року (справа №2-7985/13, провадження №2/753/1151/13) за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, відповідно до якого, право власності вказаної вище квартири визнано частина за ОСОБА_10 , частина за ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 та діючи протиправно, ОСОБА_10 , для остаточного укладання вказаного договору купівлі продажу квартири, засвідчив приватного нотаріуса ОСОБА_11 відповідною заявою, про те, що вказана вище квартира не є об`єктом спільної сумісної власності та є його особистою приватною власністю, оскільки на час її придбання він не був одружений та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладання шлюбу, та особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру, відсутні, при цьому скориставшись тим, що 23 серпня 2013 року Дарницьким РВ ГУ ДМС України у м. Києві за заявою останнього, у зв`язку з втратою паспорту, було видано новий паспорт громадянина України на його ім`я ( НОМЕР_1 ) без позначок про перебування або розірвання шлюбу з ОСОБА_12 .

У подальшому, ОСОБА_7 , внаслідок вчинення шахрайських дій ОСОБА_10 під час укладання вказаного договору купівлі-продажу квартири, був позбавлений права користування та в повному обсязі володіння вказаною квартирою, оскільки 28 січня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі №753/15718/14-ц за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та третіх осіб, ухвалено рішення про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Таким чином, внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_7 заподіяно майнової шкоди на суму 810 000 гривень.

Такі дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та повідомив, що він дійсно визнає, що потерпілому у цій справі заподіяно шкоду, але це сталося не з вини ОСОБА_10 , оскільки він не мав на меті позбавити ОСОБА_7 грошей або майна. ОСОБА_10 зазначив, що станом на 28 серпня 2013 року квартира АДРЕСА_2 цілком знаходилася у його власності, що було перевірено двома ріелторами та приватним нотаріусом. Документи, надані ним на момент укладення правочину були всебічно перевірені нотаріусом та не викликали ні в кого жодних сумнівів. Рішення ж Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року про поділ майна подружжя, у зв`язку з його апеляційним оскарженням не набуло законної сили на момент укладення правочину. При цьому ОСОБА_10 зазначає, що це ж саме рішення в частині розірвання шлюбу оскаржено не було, а тому він вважає, що на момент укладення з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу він не перебував у шлюбі з ОСОБА_12 . ОСОБА_10 також зазначив, що він має бажання відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_7 . З цього приводу він та його адвокат декілька разів зустрічалися з представником потерпілого. Перед тим як він отримував новий паспорт громадянина України на своє ім`я від 23 серпня 2013 року, при оформленні заяви на видачу цього документу він вказав що не одружений та зазначив з документів щодо наявних шлюбів лише свідоцтво про розірвання шлюбу з ОСОБА_12 від 1999 року, тому що це був єдиний документ у нього на руках, який зберігся в наявності. Під час укладення правочину 28 серпня 2013 року ОСОБА_10 дійсно писав заяву про те, що він у шлюбі або фактичних шлюбних відносинах не перебував та не перебуває у шлюбі на момент укладення даної угоди, і що він є єдиним власником вказаного об`єкта нерухомості. Проте обвинувачений зазначає, що нотаріусом ОСОБА_11 не було належним чином роз`яснено йому зміст цієї заяви та юридичні наслідки її подання. При цьому ОСОБА_10 зазначив. Що під час оформлення правочину він отримав від ОСОБА_7 грошову суму в розмірі 810 000 гривень. Розписка, написана ОСОБА_10 про отримання ним грошей в сумі 131 000 доларів США складалася ним раніше, під час укладення попередньої домовленості з ОСОБА_7 про купівлю-продаж квартири, за декілька днів до правочину. Обвинувачений також повідомив, що право власності на цю кооперативну квартиру було ним оформлено в травні 2012 року. Усі внески він за неї сплачував з особистих коштів. (т. 2, а.с. 130-132)

Позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та намагання створення уяви про те, що він здійснював продаж квартири, з дотриманням вимог закону, суд вважає цілком зрозумілою, оскільки обвинувачений таким чином здійснює свій захист та бажає уникнути відповідальності за вчинене особливо тяжке кримінальне правопорушення.
Суд при цьому вважає показання ОСОБА_10 неспроможними та такими, що суперечать показанням потерпілого та свідків, а також іншим доказам, наведеним у вироку нижче. Зокрема в частині суми заподіяних злочином збитків, твердження ОСОБА_10 про отримання ним від ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 810 000 суд не приймає до уваги, оскільки обвинувачений у судовому засіданні не зміг взагалі пояснити мету складання розписки на ім`я ОСОБА_7 на суму 131 000 доларів США.
Крім того, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченого вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яка підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні повідомив, що у 2013 році він забажав придбати квартиру та ріелтор йому запропонував квартиру АДРЕСА_2 . При зустрічі з господарем квартири ОСОБА_10 , останній запевнив ОСОБА_7 та ріелтора, що він є одноосібним власником цього помешкання та розповів, що він не одружений, а з колишньою дружиною розлучився давно. Запевнив, що всі документи «в порядку». Після декількох разів огляду вказаної квартири, ОСОБА_7 погодився на її придбання. Коли вони 28 серпня 2013 року прибули в офіс до нотаріуса, ОСОБА_10 продовжував запевняти, що він є одноосібним власником житла. Нотаріус перевірила документи ОСОБА_10 та повідомила, що їх достатньо для оформлення правочину. При цьому останній підписав заяву, відповідно до якої він зазначав про те, що він є одноосібним власником. У якості сплати за квартиру ОСОБА_7 передав грошові кошти в сумі 131 000 доларів США ОСОБА_10 , одразу після підписання договору купівлі-продажу в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_11 , розташованому по АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_10 склав письмову розписку про те, що він отримав ці грошові кошти, яку надав ОСОБА_7 . Цього ж дня ОСОБА_10 передав йому ключі від вказаної квартири. У подальшому ОСОБА_7 почав робити ремонт у вказаному помешканні. Десь у травні-червні 2014 року йому зателефонував працівник, який проводив ремонтні роботи та запитав навіщо ОСОБА_7 змінив замки у вхідних дверях, а ключі не залишив? Коли ОСОБА_7 почав розбиратися в цій ситуації він дізнався, що замки змінила дружина ОСОБА_10 громадянка ОСОБА_12 . ОСОБА_7 дізнався, що за рішенням суду про поділ майна подружжя, вказаної квартири на праві власності належала ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_7 намагався зв`язуватися з ОСОБА_10 , останній на телефонні виклики не відповідав. У подальшому ОСОБА_12 подала позов до суду про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним і суд задовольнив її позовні вимоги. Таким чином ОСОБА_7 був позбавлений можливості проживати у вказаній квартирі, будучи добросовісним набувачем. Жодних грошових коштів при цьому ОСОБА_10 йому не повертав. Уточнений цивільний позов потерпілий підтримав у повному обсязі, з підстав у ньому наведених.(т. 1, а.с. 245-250)

Показання, повідомленого про кримінальну відповідальність потерпілого ОСОБА_7 суд вважає правдивими та такими, що цілком узгоджуються з іншими доказами у справі, як показаннями свідків так і дослідженими документами. Зокрема суд не має будь-яких сумнівів що потерпілий ОСОБА_7 під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житла передав ОСОБА_10 суму грошових коштів саме в розмірі 131 000 доларів США, оскільки такі показання потерпілого підтверджуються розпискою від 28.08.2013 про отримання цих коштів за продаж квартири, написаною власноручно останнім.

Проте суд, з урахуванням вимог ст. 337 КПК України вимушений залишатися у даному випадку в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_10 відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з тим, що збільшення судом інкримінованої обвинуваченому суми заподіяних злочинними діями збитків погіршить становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, а тому суд при викладенні фактичних обставин у вироку зазначає шкоду збитків, інкриміновану органом досудового розслідування.

Однак, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав потерпілого ОСОБА_7 на реальне відшкодування заподіяної злочинними діями шкоди, суд при розв`язанні цивільного позову приймає до уваги саме грошову суму збитків в розмірі 131 000 доларів США, яка була реально сплачена ОСОБА_7 28 серпня 2013 року ОСОБА_10 .

Показаннями, допитаного в судовому засіданні у якості свідка сторони обвинувачення приватного нотаріуса ОСОБА_11 , яка суду повідомила, що дійсно вона 28 серпня 2013 року здійснила нотаріальне посвідчення та вчинила нотаріальні дії пов`язані з укладенням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між покупцем ОСОБА_7 та продавцем ОСОБА_10 . Нотаріус підтвердила, що станом на момент укладення даного правочину, ОСОБА_10 надав правовстановлюючі документи в обсязі, достатньому для його нотаріального оформлення. При цьому ОСОБА_10 підтвердив своє право власності на вказану квартиру свідоцтвом про право власності. Останній запевнив, що на момент отримання права власності на вказану квартиру, він у шлюбі або фактичних шлюбних відносинах не перебував та не перебуває у шлюбі на момент укладення даної угоди, і що він є єдиним власником вказаного об`єкта нерухомості. Вказані обставини він зазначив у нотаріально засвідченій заяві, яку підписав перед укладенням правочину та яку долучено до нотаріальної справи. Оскільки в паспорті ОСОБА_10 не було відмітки про перебування його у шлюбі, ОСОБА_11 не встановила обставин, які б перешкоджали оформленню угоди купівлі-продажу. Обов`язку робити запит до РАЦСу з приводу сімейного стану продавця майна на той час в діючому законодавстві передбачено не було. Під час перерахунку коштів ОСОБА_11 присутня не була. (т. 1, а.с. 245-250)

Показаннями, допитаного в судовому засіданні у якості свідка сторони обвинувачення ОСОБА_12 , яка повідомила, що вона перебувала у офіційному шлюбі з ОСОБА_10 з 12 грудня 1992 року по 1998 рік, а потім другий раз з 1999 року по травень 2014 року, хоча фактичні шлюбні відносини між ними припинилися в 2011 році. Рішення про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя за позовом ОСОБА_10 було ухвалено Дарницьким районним судом м. Києва 11 березня 2013 року. Вказаним рішенням було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_10 та визнано право власності за кожним з них зокрема на квартири АДРЕСА_2 . Вказане рішення було оскаржене до Апеляційного суду м. Києва, у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 частково не була задоволена рішенням суду відносно спільного садового будинку, а тому за наслідком розгляду поданої нею апеляції, набуло чинності рішення Дарницького районного суду м. Києва в травні 2014 року. ОСОБА_10 приймав участь у судових засіданнях, а тому йому достовірно було відомо про наявність судового рішення від 11 березня 2013 року. Про те, що ОСОБА_10 має намір продати квартиру АДРЕСА_2 їй нічого відомо не було, її колишній чоловік про це нічого не повідомляв. ОСОБА_12 разом з ОСОБА_10 та їх спільним сином у травні або червні 2012 року отримали право власності на цю квартиру. Квартира була кооперативна та внески за неї вони сплачували спільно з 1999 року. Після цього, у цьому ж році, ОСОБА_10 подав позов про розірвання шлюбу та про поділ майна подружжя, у якому сам просив суд поділити вказану спірну квартиру навпіл з ОСОБА_12 . Свідоцтво про право власності було оформлене на ОСОБА_10 . Згоди ОСОБА_12 на продаж квартири в 2013 році ОСОБА_10 не питав та не отримував. Він не запрошував ОСОБА_12 до нотаріуса на укладення угоди, а також не повідомляв про те, що вказаний договір купівлі-продажу від 28 серпня 2013 року було ним укладено з ОСОБА_7 . Крім того, будь-яких грошових коштів, отриманих з продажу вказаної нерухомості ОСОБА_10 свідку не надавав і не пропонував. В 2014 році ОСОБА_12 звернулася до ОСОБА_10 з пропозицією надати їй документи на цю квартиру та ключі від вхідних дверей, однак останній не реагував на вказане прохання. ОСОБА_12 звернулася до БТІ м. Києва з метою оформлення нового технічного паспорту. В один з днів вона викликала інженера БТІ, співробітників поліції та працівників служби з аварійного відкриття дверей. Коли двері відчинили, вона потрапила до середини квартири та побачила, що там проведено часткові ремонтні роботи досить високої якості. Вона при цьому як власник квартири змінила замок у вхідних дверях. Через декілька днів до неї зателефонував дільничний інспектор поліції та попрохав приїхати для надання показань з приводу заміни замка. Від дільничного вона дізналася, що квартира ОСОБА_10 продана ОСОБА_7 . Коли свідок зустрілась з ОСОБА_7 , вона дізналася, що ОСОБА_10 при оформленні угоди, скористався новим паспортом, у якому не було відмітки про шлюб з нею. Вона декілька разів зверталася до ОСОБА_10 з проханням віддати їй частку (половину) грошових коштів, отриманих ОСОБА_10 від продажу квартири, що належить саме ОСОБА_12 . Свідок прагнула справедливого вирішення цього питання і не бажала позбавляти ОСОБА_7 прав на вказану квартиру. Однак ОСОБА_10 категорично відмовився у грошовому еквіваленті компенсувати свідку вартість житла, після чого вона подала позов до суду про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , недійсним, у результаті чого Дарницьким районним судом м. Києва вказаний позов було задоволено. Відповідно за законом на даний час власниками вказаної квартири є ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в рівних частках, кожен по . Крім того ОСОБА_12 категорично негативно характеризує ОСОБА_10 як жадібну, непорядну людину, яка постійно говорить неправду та здійснює огидні дії та підлі вчинки по відношенню до інших людей. (т. 1, а.с. 245-250)

Вказані показання свідків, які цілком узгоджуються з іншими доказами, щодо дій ОСОБА_10 в конкретній ситуації, як при укладенні договору купівлі-продажу квартири з наданням при цьому заяви нотаріусу про відсутність у нього шлюбних відносин так і щодо його подальшої поведінки, спрямованої на обернення протиправно отриманих грошових коштів лише на свою користь, прямо та достовірно вказують на те, що ОСОБА_10 за заздалегідь розробленим ним планом, у який входило виготовлення у тому числі нового паспорту без позначки по перебування у шлюбі, діяв саме з прямим умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 в особливо великих розмірах шляхом обману.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується дослідженими письмовими доказами, які долучені до матеріалів судового провадження, а саме:

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яке зареєстроване до журналу ЄО №35132 від 08.08.2014.(т. 2, а.с. 40)

Даними рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 у справі №2-7985/12 яким шлюб зареєстрований 08.12.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №619 між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розірвано, квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , визнано право власності ОСОБА_10 та ОСОБА_12 по частини власності квартири АДРЕСА_2 . (т. 2, а.с. 51-55)

Даними рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014 за №22-ц/796/22/2014, яким рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 у справі №2-7985/12 в частині поділу квартири АДРЕСА_2 залишено без змін.(т. 2, а.с. 56-61)

Даними рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2015 у справі №753/15718/14ц, яким договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.08.2013 зареєстрований у реєстрі №1315 між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнано недійсним.(т. 2, а.с. 62-65)

Даними листа Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 14.02.2017 №381/16.6-09 згідно з яким актовий запис про шлюб №619 від 08.12.1999 складений відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві припинено на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 у справі №2-7985/12.(т. 2, а.с. 72)

Даними матеріалів тимчасового доступу до матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.08.2013 зареєстрований у реєстрі №1315 між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 73-81)

Даними належним чином завіреної копії договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 28.08.2013(т. 2, а.с. 82-83)

Даними належним чином завіреної копії заяви ОСОБА_10 , якою він підтвердив приватному нотаріусу ОСОБА_11 про те, що квартира АДРЕСА_2 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю. (т. 2, а.с. 113)

Даними листа Дарницького районного відділу ГУ ДМС в м. Києві від 14.02.2017 №03/626-17 згідно з яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 документований 23.08.2013 паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 у зв`язку з втратою паспорта серії НОМЕР_3 .(т. 2, а.с. 113)

Даними заяви про видачу паспорта від 17.07.2013 у зв`язку з втратою попереднього паспорта, в якій ОСОБА_10 вказав, що розірвав шлюб з ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , замовчуючи факт наявності повторного укладення шлюбу між ними 08.12.1999 р та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 у справі №2-7985/12 яким шлюб зареєстрований 08.12.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №619 між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розірвано.(т. 2, а.с. 116)

Даними розписки, оригінал якої було оглянуто судом в судовому засіданні, з якої вбачається, що ОСОБА_10 отримав за продаж квартири за адресою: АДРЕСА_4 від ОСОБА_7 суму в розмірі 131 000 доларів США. (т. 1, а.с.113).

Таким чином за наслідком розгляду провадження судом встановлено, що ОСОБА_10 до вчинення злочину відповідним чином підготувався, зімітувавши втрату паспорту та отримавши новий паспорт за декілька днів до укладення договору з ОСОБА_7 , при цьому ввівши в оману працівників ДМС щодо факту перебування у шлюбі з ОСОБА_12 , укладеному 08.12.1999, ввівши в оману також нотаріуса ОСОБА_11 щодо прав ОСОБА_12 на 1/2 частки квартири щодо якої укладався договір. Після укладення договору на зв`язок з потерпілим не виходив, всіляко уникав зустрічей з ним, що чітко вказує на умисний характер його дій щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах.

Тобто вказані обставини та досліджені докази у своїй сукупності дають змогу встановити повну та об`єктивну картину подій, що є предметом дослідження даного кримінального провадження та прийти до висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.

Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 є раніше не судимою особою (том 2, а.с. 127), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 2, а.с. 128-129), даних щодо наявності в обвинуваченого будь-яких хронічних чи тяжких захворювань суду не надано.

Суд при призначенні покарання враховує також відсутність у ОСОБА_10 щирого каяття, відсутність його критичного ставлення до вчиненого, його не бажання спокутувати свою провину перед потерпілим, а також відсутність в обвинуваченого прагнення до відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних ним внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, позицію потерпілого, який просив про застосування найбільш суворого покарання до обвинуваченого, суд вважає, що останньому необхідно обрати міру покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, але в розмірі не наближеному до верхньої межі санкції ч. 4 ст. 190 КК України.

Саме таке покарання є на переконання суду необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що на думку суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не тягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

В рамках даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, потерпілим ОСОБА_7 , як позивачем, було заявлено цивільний позов про відшкодування завданої йому злочинними діями ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди, який він обґрунтовував тим, що 28.08.2013 року у період часу з 08 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_11 , що розташоване по вулиці Б.Хмельницького, 33/34 у м. Києві, ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 у особливо великих розмірах, шляхом обману, під час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , умисно не повідомив ОСОБА_7 про те, що вказана квартира придбана ним під час перебування у шлюбі з громадянкою ОСОБА_12 , яка на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 року є власником частини квартири. Реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , ОСОБА_10 надав приватному нотаріусу заяву про те, що вищевказана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності, а являється об`єктом його особистої приватної власності, оскільки на час її придбання він не був одружений та ні з ким не проживав однією сім`єю без укладання шлюбу. При цьому ОСОБА_10 надав нотаріусу паспорт, виданий йому Дарницьким РВ ГУ ДМС України у м. Києві 23.08.2013 року, без позначок про перебування або розірвання шлюбу з ОСОБА_12 .
У подальшому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2015 року було задоволено позов ОСОБА_12 та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 28.08.2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , внаслідок чого останній зазнав матеріальних збитків у вигляді сплачених ним ОСОБА_10 за квартиру 131 000 доларів США, факт отримання яких підтверджується складеною власноруч ОСОБА_10 розпискою. Крім того, ОСОБА_7 після придбання квартири здійснив в ній ремонт на загальну суму 522 442 грн. 82 коп., що складається з наступних витрат:
- вартості виконаних ремонтних робіт на суму 237 463 грн. 00 коп.;
- авторського нагляду об`єкта відповідно до договору №050214 від 05.02.2014 року на суму 21 000 грн. 00 коп. (3 500 грн. х 6);
- вартості виконаних робіт по влаштуванню вузла комерційного обліку теплової енергії на суму 3 550 грн. 00 коп.;
- вартості виконаних дизайнерських робіт відповідно до договору №031013 від 03.10.2013 року на суму 34 000 грн. 00 коп.;
- вартості придбання та встановлення вікон вартістю 27 000 грн.;
- вартості придбаних вхідних дверей в розмірі 14 500 грн. 00 коп.;
- вартості замовлених та проплачених міжкімнатних дверей на суму 53 000 грн. 00 коп.;
- вартості придбаної ванни на суму 9 150 грн. 00 коп.;
- будівельних матеріалів на суму: 479 грн. 00 коп. (трап), 13 000 грн. 00 коп. (плитка), 1 900 грн. 00 коп. (фриз, декор), 13 300 грн. 00 коп. (кахель в с/в), 19 390 грн. 00 коп. (кахель в с/в), 2 700 грн. 00 коп. (набір змішувачів), 2 120 грн. 00 коп. (раковини), 10 200 грн. 00 коп. (унітази), 12 678 грн. 00 коп. (шпалери), 4 700 грн. 00 коп. (шпалери), 2 160 грн. 00 коп. (домофон), 180 грн. 00 коп. (чип до домофону), 26 грн. 00 коп. (кахель), 200 грн. 00 коп. (доставка кахелю);
- встановлення кондиціонеру на загальну суму 6 970 грн. 00 коп. (6 100 + 870);
- вартості придбаних матеріалів на суму 32 776 грн. 82 коп.
Також, позивач ОСОБА_7 в своєму позові зазначив, що у зв`язку із скоєнням ОСОБА_10 відносно нього, ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, останньому спричинено моральних страждань, оскільки він переніс сильний нервовий стрес, втратив спокій та нормальний сон, що пригнічує його та приносить душевні і психологічні страждання. Розмір завданої йому моральної шкоди ОСОБА_7 оцінив у 100 000 грн. 00 коп.
Зважаючи на те, що відповідач не бажає відшкодовувати завдану ним шкоду в добровільному порядку, позивач і просив суд при постановленні вироку задовольнити його цивільний позов та стягнути з ОСОБА_10 на свою користь 131 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2017 року дорівнює 3 468 133 грн. 30 коп.; 522 442 грн. 82 коп. вартості матеріалів та проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 ; 3 000 грн. витрат по складанню звіту №1939/14 та 100 000 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 вимоги своєї позовної заяви підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Відповідач ОСОБА_10 проти задоволення цивільного позову ОСОБА_7 в повному обсязі заперечив та просив суд задовольнити його лише в частині стягнення з нього 810 000 грн., факт сплати яких ОСОБА_7 підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.08.2013 року. Вимоги ОСОБА_7 в частині стягнення інших грошових сум не підтверджені ним належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши цивільний позов та долучені до нього матеріали, а також вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_7 , виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене і ст. 22 ЦК України, відповідно до ч.ч.1-3 якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2015 року, яке набрало законної сили 30.06.2016 року, по справі №753/15718/14-ц та цим вироком встановлено, що 28 серпня 2013 року ОСОБА_10 відчужив квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 та зареєстрованого у реєстрі за №1315. При цьому встановлено, що вищевказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , за якою в судовому порядку було визнано право власності на частину квартири на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 року, що набрало законної сили 29.05.2014 року. Також встановлено, що ОСОБА_10 на момент укладення договору купівлі-продажу квартири між ним та ОСОБА_7 одноосібно розпорядився спільним сумісним майном подружжя на власний розсуд без згоди другого з подружжя, що, власне, і стало підставою для визнання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири недійсним.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене, доведеним є той факт, що саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_10 , який одноосібно розпорядився спільним сумісним майном подружжя на власний розсуд без згоди другого з подружжя, що в подальшому стало підставою для визнання правочину недійсним, позивачу ОСОБА_7 , який є потерпілою від кримінального правопорушення особою, завдано матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі положень ст.ст. 22, 1166, 1177 ЦК України.
Вирішуючи питання про розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 , суд погоджується з доводами позивача в частині стягнення коштів, сплачених ним за придбання квартири, та витрат, понесених ним в зв`язку з ремонтом квартири.
При цьому, всупереч доводів ОСОБА_10 та його адвоката, стягненню на користь ОСОБА_7 підлягають грошові кошти в розмірі 3 468 133 грн. 30 коп., що еквівалентно сумі 131 000 дол. США, оскільки саме така сума грошових коштів була сплачена ОСОБА_7 , як покупцем, ОСОБА_10 , як продавцю, за квартиру, що підтверджується розпискою, складеною 28.08.2013 року власноруч ОСОБА_10 (том 1, а.с.113). Зокрема, з даної розписки, оригінал якої було оглянуто судом в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_10 отримав за продаж квартири за адресою: АДРЕСА_4 від ОСОБА_7 суму в розмірі 131 000 доларів США.
Доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, на спростування відомостей, зазначених у вищевказаній розписці, відповідачем ОСОБА_10 суду надано не було, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає за можливе при вирішенні питання про розмір коштів, які були сплачені ОСОБА_7 за придбання квартири і які підлягають стягненню на його користь з ОСОБА_10 , як матеріальна шкода, взяти до уваги розписку від 28.08.2013 року, як належний, допустимий, достовірний доказ, цілком достатній для висновку про обґрунтованість цієї вимоги ОСОБА_7 .
Підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 витрат, понесених ним на ремонт квартири, оскільки ці витрати після визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу квартири недійсним та, відповідно, припинення права власності ОСОБА_7 на неї, відносяться до категорії збитків в розумінні ст.22 ЦК України. При цьому, суд бере до уваги той факт, що розмір цих збитків - 522 442 грн. 82 коп., підтверджений позивачем належними, допустимими та достовірними доказами, які відповідачем не спростовані, тому стягує витрати по ремонту квартири у вищевказаному, визначеному позивачем, розмірі.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав до задоволення вимоги ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оскільки позивач ОСОБА_7 зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого з боку відповідача ОСОБА_10 , факт чого підтверджується наявними в справі належними та допустимими доказами, законною та обґрунтованою є його вимога про стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди.
Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 , суд, беручи до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, керуючись вимогами розумності та справедливості, вважає за необхідне та достатнє стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. на відшкодування завданої останньому моральної шкоди.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальних збитків, підлягає задоволенню і його вимога про стягнення з ОСОБА_10 витрат, понесених ним по складанню звіту №1939/14 щодо визначення вартості проведених в квартирі АДРЕСА_2 ремонтних робіт на суму 3 000 грн.

У кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме на 1/6 частку квартири АДРЕСА_5 (реєстраційний номер 37029617) та 1/1 частку квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 36851271).

Вказаний арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_10 підлягає скасуванню в частині 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 36851271), яка, згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 у справі №2-7985/12, що набуло законної сили, належить громадянці ОСОБА_12 .

В іншій частині нерухоме майно ОСОБА_10 , на яке накладено арешт підлягає конфіскації в дохід держави, з метою забезпечення виконання, призначеного судом додаткового виду покарання, а також з метою відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до задоволеного судом цивільного позову.

У зв`язку з ухваленням судом рішення про призначення ОСОБА_10 реальної міри покарання суд вважає, що до набрання вироком законної сили відносно нього, з метою запобігання ризику уникнути останнім відбування призначеного покарання, йому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взявши його під варту в залі суду одразу після проголошення вироку.

У справі процесуальні витрати відсутні.

Документи, що визнані у провадженні речовими доказами, згідно ст. 100 КПК України підлягають подальшому зберіганню при матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна в дохід держави.

До набрання вироком законної сили, обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взявши його під варту в залі суду одразу після проголошення вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 25 березня 2019 року.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальних збитків 3 468 133 грн. 30 коп. коштів, сплачених за придбання квартири, 522 442 грн. 82 коп. коштів за проведені у квартирі ремонтні роботи, 20 000 грн. моральної шкоди та 3 000 грн. витрат по складанню звіту про оцінку вартості ремонтних робіт.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року на нерухоме майно ОСОБА_10 скасувати в частині 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 36851271), яка, згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2013 у справі №2-7985/12, що набуло законної сили, належить громадянці ОСОБА_12 .

В іншій частині нерухоме майно ОСОБА_10 , на яке накладено арешт - конфіскувати в дохід держави, з метою забезпечення виконання, призначеного судом додаткового виду покарання, а також з метою відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до задоволеного судом цивільного позову.

Документи, що визнані у провадженні речовими доказами - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3