УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2018 року

м. Київ
справа №132/641/16-к
провадження № 51-9901ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 10 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2018 року в межах кримінального провадження № 0004714 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Райки, Іллінецького району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 185, частинами 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, частинами 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146, частинами 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, частинами 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Первомайськ Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Чистопілля Кокчетавської області Республіки Казахстан, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК,
Суть питання
За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 10 травня 2018 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_6 за частинами 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за частинами 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 14 років 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю, за частинами 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК на строк 13 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за частинами 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК на строк 11 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за частинами 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146 КК на строк 10 років.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (Оратівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2015 року) і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна, яке є його власністю;

ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 185 КК на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 3 ст. 28 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 14 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 4 ст. 187 КК на строк 12 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 289 КК на строк 10 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 146 КК на строк 9 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна, яке є його власністю;

ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 185 КК на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 3 ст. 28 пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 13 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 4 ст. 187 КК на строк 11 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 289 КК на строк 10 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 146 КК на строк 9 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 30 серпня 2018 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 без змін.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженим покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх особі внаслідок м`якості, просить постановлені у кримінальному проваджені судові рішення змінити, призначивши ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , кожному окремо, остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є їх власністю.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_5 , порушуючи питання про зміну постановлених у кримінальному проваджені судових рішень з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежився формальним посиланням на ст. 413 КПК.
При цьому скаржник не обґрунтував в чому саме полягало таке неправильне застосування, як воно вплинуло на законність й обґрунтованість судових рішень, і чому його слід відносити до безумовних підстав для зміни касаційним судом як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.
Також, скарга ОСОБА_5 не містить обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного засудженим покарання, з огляду на тяжкість вчинених ним злочинів, обставинами їх скоєння та даним про їх особи внаслідок м`якості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, КК у їх взаємозв`язку.

Крім того, представник потерпілого не навів доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги в частині м`якості призначеного засудженим покарання.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Разом з тим вимога ОСОБА_5 про призначення касаційним судом засудженим більш суворого покаранням ніж те, що призначене місцевим судом, суперечить положенням ч. 1 ст. 437 КПК, згідно якої суд касаційної інстанції не має права застосовувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
У зв`язку з цим, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3