Справа № 530/120/19
Номер провадження 1-кп/530/36/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" квітня 2019 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 03.01.2019 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бережани Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, раніше не судимого, непрацюючого, військовозобов`язаного, жителя АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 01.01.2019року, приблизно о 04 год. 00 хв., точного часу під час судового засідання встановити невдалося, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на законних підставах в якості гостя у приміщенні житлової кімнати будинку АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_5 , з корисливою метою, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, зі столу, розташованого у приміщенні вказаної кімнати, викрав пластикову картку ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» по основному рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_5 , на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 5668 грн. 34 коп., які належать останньому та яка згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-Ш від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 07 грудня 2000 року, «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБ України від 30 квітня 2010 року № 223, є різновидом офіційних документів та є предметом злочину, передбаченого ч.І ст. 357 КК України.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у викраденні офіційного документа, вчинене з корисливою метою, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.
01.01.2019 у період часу з 14 год. 20 хв., до 14 год. 40 хв., точного часу під час судового засідання встановити не вдалося ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні магазину на території с. Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області, що належить ПП «Драчук С.Г.», з корисливою метою, шляхом використання попередньо викраденої пластикової картки ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (основний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_5 ), на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 5668 грн. 34 кой., розрахувався за продукти харчування через термінал магазину, таємно викравши із зазначеного рахунку грошові кошти в сумі 657 грн. 30 коп., завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоду на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.І85 КК України.
02.01.2019 у період часу з 08 год. 40 хв., до 09 год. 00 хв., точного часу під час судового засідання встановити не вдалося ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, перебуваючи поблизу банкомата АТМ9412 ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», розташованого за адресою: м. Зіньків Полтавської області, вул. Воздвиженська, 38, з корисливою метою, шляхом використання попередньо викраденої пластикової картки ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (основний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_5 ), на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 5011 грн. 04 коп., шляхом зняття готівкових коштів, таємно викрав грошові кошти в сумі 5000 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоду на вказану суму.
Вказаними грошовими коштами ОСОБА_4 , розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національнимі європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показав, що дійсно коли випивав із ОСОБА_7 , здійснив крадіжку пластикової карточки у ОСОБА_5 , зняв кошти та потратив, також показав, що свою вину в інкримінуємих йому злочинах визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просить суд призначити покарання згідно чинного законодавства але не позбавляти волі.

В судовому засіданні потерпілий, ОСОБА_5 підвердив обставини вчиненного злочину. Просить ОСОБА_4 суворо не карати та не позбавляти волі.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення вподальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він свою вину визнає повністю, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 , скоїв злочин передбачений ст.. 185 ч 1,2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до середньої тяжкості злочину; обставин вчиненого злочину, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , думки потерпілого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення. Суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством. Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 1200 грн., мобільний телефон Нокіа 105, імел: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , зарядний пристрій до нього, коробок та товарний чек, вилучені 03.01.2019 під час проведення огляду місця події на території домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 .М Мобільний телефон та аксесуари до нього передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області. Дві частини пластикової картки ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», вилучені 03.01.2019 під час проведення огляду місця події на ділянці відкритої місцевості у с. Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області. На даний час вказані речові докази передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України остаточним покаранням ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Речові докази: грошові кошти в сумі 1200 грн., мобільний телефон Нокіа 105, імел: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , зарядний пристрій до нього, коробок, товарний чек, та аксесуари до нього, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області повернути ОСОБА_5 .. Дві частини пластикової картки ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», вилучені 03.01.2019 під час проведення огляду місця події на ділянці відкритої місцевості у с. Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області знищити.
Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1