ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер: 653/4192/16-к
Номер провадження №11-кп/819/34/19 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар судового засідання: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
представника потерпілого: ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Семихатки Генічеського району, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Застосовано ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Запобіжний захід не обирався.
Вирішено питання щодо стягнень та речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 25 грудня 2013 року близько 17 години, керуючи технічно справним автомобілем «SKODA RAPID», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи рух по вул. Воровського зі сторони вул. Петровського у напрямку вул. Гоголя в районі будинку №130 м. Генічеська, Херсонської області, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, рухався зі швидкістю 75 км/год., яка перевищує допустиму у населених пунктах, в момент прояву йому небезпеки у вигляді пішохода на проїзній частині, не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину зліва на право відносно руху автомобіля. У результаті даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №180/Г від 27.01.2014 року віднесено до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя від яких вона померла у реанімаційному відділенні Генічеської ЦРЛ. Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 , а саме:
п. 2.3 б), відповідно до якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.3, відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, він повинен негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 12.4, згідно з яким, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 червня 2018 року скасувати, направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд у тому ж суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 червня 2018 року скасувати, з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, істотного порушення вимог кримінально-процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що докази, на які посилається суд у вироку на підтвердження вини, є недостатніми.
Так із показів:
- свідка ОСОБА_12 вбачається, що була аварія, на той час коли він дивився телевізор і побачив що була збита жінка. Протокол огляду місця події він підписав на наступний день вранці;
- показами свідка ОСОБА_13 , який на місці пригоди не був і нічого щодо скоєння ДТП пояснити не може;
- показами свідка ОСОБА_14 , який пояснив що проводив виміри після скоєння ДТП і складав схему разом зі слідчим ОСОБА_15 . Всі зауваження обвинуваченого та захисника вносили до протоколу огляду та схеми, проте це не відповідає дійсності.
Показами свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що була колегою загиблої і з роботи перед скоєнням ДТП йшли разом. Саму аварію не бачила. Про стан покриття дороги нічого не повідомила.
Показами свідка ОСОБА_17 , який був допитаний за клопотанням потерпілого по справі ОСОБА_9 , але оскільки не був очевидцем події міг пояснити в суді лише те, що ОСОБА_7 в розумних розмірах обіцяв відшкодувати збитки.
Показами свідка ОСОБА_18 , який був допитаний в судовому засіданні в порядку відеоконференції з порушенням вимог чинного КПК України, а саме ст.336 КПК України та не попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України та без відповідної ухвали суду.
Також звертає увагу на те, що свідчення ОСОБА_18 , не відповідають дійсності по наступним фактам: він стверджує, що ОСОБА_7 був присутнім під час огляду місця події, але він на час огляду місця події, співробітниками ДАІ був доставлений до медичного закладу на обстеження на стан сп`яніння, що підтверджується довідкою.
Показами свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні пояснив, що був слідчим, який проводив досудове розслідування по справі, та постановив постанову про закриття кримінального провадження.
Свідків захисту, а саме понятих, які були присутні під час огляду місця події і складанні схеми ДТП і були допитані під час досудового розслідування суд не допитав за їх клопотанням, як і співробітника ДАІ Кузінова, який міг вказати на стан вологості дорожнього покриття.
Крім того, витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню надає лише можливість почати розслідування кримінального провадження по факту ДТП, а рапорти співробітників поліції про скоєння ДТП вказують лише на те, що була скоєна дорожньо-транспортна пригода.
Зміна гальмівного шляху згідно допиту слідчого, як свідка, не відповідає дійсності.
Не дана оцінка протоколу огляду місця події, який було складено 16.10.2015 року через два роки після ДТП.
Постанова про приєднання до кримінального провадження в якості речового доказу автомобіля «SKODA RAPID» вказує лише на те, що автомобіль приймав участь у ДТП та не підтверджує вину.
З висновку експертизи №2122 від 4 жовтня 2016 року вбачається, що похідні дані не відповідають дійсності. Покази свідка ОСОБА_20 щодо вологості дорожнього покриття суперечливі.
Вважає висновок авто-технічної експертизи №314 від 05.03.2015 року недопустимим доказом.
Не призначивши повторну комісійну авто-технічну експертизу для вирішення питання щодо того як повинна була діяти в даній дорожній обстановці, виходячи з Правил дорожнього руху України, потерпіла ОСОБА_21 неможливо визначити ступінь вини та судом дана невірна оцінка відомостям про огляд автомобіля, оскільки він оглядався без його згоди та ухвали суду.
В апеляційній скарзі вказує, що суд не застосував амністію до додаткового покарання.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_9 , та ОСОБА_22 просили вирок суду залишити без змін.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення.
Потерпілі ОСОБА_23 та ОСОБА_22 належним чином повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду. Просити розглядати кримінальне провадження без їх участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, прокурора, потерпілого та представника потерпілого, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, останнє слово обвинуваченого, та перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.4 ст.370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Як вбачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотриманні вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.
За змістом вироку, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо достовірності чи недостовірності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, коротко розкриваючи їх зміст, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, що є недопустимим.
Так, суд поклавши у вироку в основу обвинувачення ОСОБА_7 висновки автотехнічних експертиз №171/02.16 від 16.02.2016 року, №2122 від 04.10.2016 року, та покази свідка ОСОБА_20 не взяв до уваги що в судовому засіданні ОСОБА_20 змінивши свої покази вказала, що вона не бачила коли потерпіла жінка переходила дорогу та дорожнє покриття було із незначною вологістю, допустив істотні суперечності, оскільки згідно пояснень вказаного свідка на досудовому слідстві, які були взяті як вихідні данні для проведення вказаних експертиз вказувала, що потерпіла різко вибігла на дорогу та покриття дороги було взагалі сухе.
Також, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засідання вказував що
потерпіла після перелому ноги взагалі кульгала.
При цьому, у висновках автотехнічних експертиз №171/02.16 від 16.02.2016
року, №2122 від 04.10.2016 року (т.1 а.п.47/2,55/2) вказано, що потерпіла
ОСОБА_24 рухалась у невстановленому темпі хоча за вихідними даними
остання різко вибігла на дорогу. За матеріалами справи з свідком ОСОБА_20
було проведено слідчий експеримент(т. 1 а.п.172).
Також суд у вироку не вказав чому при вказаних поясненнях свідка
ОСОБА_20 не взяв до уваги пояснення обвинуваченого про те, що під час ДТП
покриття дороги було вологе і це не враховано при проведенні автотехнічної
експертизи, які суд поклав в основу обвинувального вироку.
Для перевірки тверджень обвинуваченого і свідка ОСОБА_20 та для
з`ясування обставин ДТП суду було необхідно викликати та допитати понятих
ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які безпосередньо були на місці ДТП 25.12.2013
року (т.2 а.п.1), але суд визначивши про необхідність вчинення вказаних дій
понятого ОСОБА_25 так і не допитав (т.1 а.п.90,107), а понятого ОСОБА_26
взагалі не викликав.
Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає
доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші
обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у
збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають
значення для кримінального провадження.
Так, суд вказує, у вироку, як на обставину яка знайшла своє підтвердження
в судовому засіданні, що автомобіль обвинуваченого рухався зі швидкість 75
км/год., при цьому згідно висновків автотехнічних експертиз №171/02.16 від
16.02.2016 року та №2122 від 04.10.2016 року, на які суд посилається у вироку як
на доказ вини обвинуваченого, вказано, що автомобіль рухався зі швидкість що
найменше 77.2км/год. і до 80.6км/год. При цьому, суд не вказує
чому не бере до уваги пояснення обвинуваченого про те що він рухався зі
швидкістю 60км/год.
Крім того, суд задовольнивши клопотання сторони захисту про допит,
працівника поліції ОСОБА_27 , вказаного свідка не викликав і не допитав (т.1
а.п.60).
З огляду на це, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.ст.370, чю3 ст.374 КПК України.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку.
Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи те, що в апеляційній скарзі обвинувачений, прокурор просять про призначення нового розгляду і не ставилось питання про дослідження доказів та допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок щодо ОСОБА_7 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст. 410, 411, ч.І, 2 ст. 412, п.1 ч.І ст. 415 КПК України.
За таких обставин колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Виходячи з викладеного, апеляційні скарги підлягають задоволенню.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404,405,407,409,412 ч.1, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора задовольнити.
Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в тому ж суді.
Ухвала суду набирає законної сили з часу оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4