Справа № 509/680/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.01.2019 року клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000002 від 23.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 203-2 ч. 1 КК України задоволено, накладено арешт із зберіганням в камері зберігання речових доказів Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області: системних блоків персональних комп`ютерів у кількості 13 одиниць, з серійними номерами: 1. CZC8317D8H HP; 2. 323328 GRAND; 3. CZC829096B HP; 4. CZC8290915 HP; 5. CZC84347JX HP; 6. CZC8317RTY HP; 7. CZC8317RQ7 HP; 8. CZC8290933 HP; 9. 9 GRAND; 10. CZC84347M7 HP; системні блоки персональних комп`ютерів із підсобного приміщення: 11. 20070496 Скайлайн; 12. CZC84347Q8 HP; системний блок персонального комп`ютера адміністратора: 13. CZC82093R HP; 2) принтер для друкування чеків, сер. номер : XP58IIN-VBT; 3) частина паперу з написами «від руки» з позначенням паролю; оптичний носій інформації DVD-R диск з позначенням «образ»; аркуш паперу А4 з позначенням даних; мобільний телефон NOKIA RM-1134 IMEI: НОМЕР_1 з СІМ-картою оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_2 . Також, накладено арешт на земельну ділянку на який розташовано гральний заклад за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_6 , із забороною користування та розпорядження вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, щодо вищевказаної земельної ділянки.
14 лютого 2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з належного їй майна - системних блоків персональних комп`ютерів у кількості 13 одиниць, з серійними номерами : 1) CZC8317D8H HP; 2. 323328 GRAND; 3. CZC829096B HP; 4. CZC8290915 HP; 5. CZC84347JX HP; 6. CZC8317RTY HP; 7. CZC8317RQ7 HP; 8. CZC8290933 HP; 9. 9 GRAND; 10. CZC84347M7 HP; системні блоки персональних комп`ютерів із підсобного приміщення: 11. 20070496 Скайлайн; 12. CZC84347Q8 HP; системний блок персонального комп`ютера адміністратора: 13. CZC82093R HP; 2) принтер для друкування чеків, сер. номер : XP58IIN-VBT та мобільного телефону NOKIA RM-1134 IMEI: НОМЕР_1 з СІМ-картою оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_2 з підстав того, що з моменту вилучення вищевказаного майна та накладення на нього арешту пройшло більше 1 місяця, потреба в арешті відпала, оскільки органами досудового розслідування вже проведено всі необхідні слідчі дії щодо вилученого майна.
Заявниця в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила, надавши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала доводи свого клопотання, яке просила задовольнити та розглянути за її відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надавши до суду письмову заяву, в якій заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту з вищевказаного майна, посилаючись на те, що вказані системні блоки визнані речовим доказом по справі, долю яких вирішує суд при ухваленні остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що у відповідності до приписів ст. 306 ч. 3 КПК України не перешкоджає розглядові клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження № 0000002 від 23.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 203-2 ч. 1 КК України, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.01.2019 року клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000002 від 23.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 203-2 ч. 1 КК України задоволено, накладено арешт із зберіганням в камері зберігання речових доказів Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області: системних блоків персональних комп`ютерів у кількості 13 одиниць, з серійними номерами: 1. CZC8317D8H HP; 2. 323328 GRAND; 3. CZC829096B HP; 4. CZC8290915 HP; 5. CZC84347JX HP; 6. CZC8317RTY HP; 7. CZC8317RQ7 HP; 8. CZC8290933 HP; 9. 9 GRAND; 10. CZC84347M7 HP; системні блоки персональних комп`ютерів із підсобного приміщення: 11. 20070496 Скайлайн; 12. CZC84347Q8 HP; системний блок персонального комп`ютера адміністратора: 13. CZC82093R HP; 2) принтер для друкування чеків, сер. номер : XP58IIN-VBT; 3) частина паперу з написами «від руки» з позначенням паролю; оптичний носій інформації DVD-R диск з позначенням «образ»; аркуш паперу А4 з позначенням даних; мобільний телефон NOKIA RM-1134 IMEI: НОМЕР_1 з СІМ-картою оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_2 . Також, накладено арешт на земельну ділянку на який розташовано гральний заклад за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_6 , із забороною користування та розпорядження вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, щодо вищевказаної земельної ділянки.
Згідно із ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до змісту Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає : існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174,539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
При цьому, слідчим суддям та суду слід враховувати, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 173 КПК України - при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При чому, арешт на майно накладається, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, або призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Як встановив суд, в матеріалах кримінального провадження, досліджених судом - відсутні будь-які постанови слідчого про визнання вищевказаного майна у виді : системних блоків персональних комп`ютерів у кількості 13 одиниць, з серійними номерами : 1) CZC8317D8H HP; 2. 323328 GRAND; 3. CZC829096B HP; 4. CZC8290915 HP; 5. CZC84347JX HP; 6. CZC8317RTY HP; 7. CZC8317RQ7 HP; 8. CZC8290933 HP; 9. 9 GRAND; 10. CZC84347M7 HP; системні блоки персональних комп`ютерів із підсобного приміщення: 11. 20070496 Скайлайн; 12. CZC84347Q8 HP; системний блок персонального комп`ютера адміністратора: 13. CZC82093R HP; 2) принтер для друкування чеків, сер. номер : XP58IIN-VBT та мобільного телефону NOKIA RM-1134 IMEI: НОМЕР_1 з СІМ-картою оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_2 речовими доказами по даному кримінальному провадженню або належні та допустимі докази того, що вищевказане майно має суттєве значення для кримінального провадження і потребу в арешті вказаного майна, яке належить заявниці ОСОБА_3 , а також будь-які докази та обставини, що свідчили б про розумність та співрозмірність обмеження права власності заявниці на вказане майно та розмір завданого збитку та можливої конфіскації, підстави, виходячи з яких органи досудового розслідування вважають, що таке майно виготовлене, пристосоване чи використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому суд виходить з того, що з моменту вилучення вищевказаного майна та накладення на нього арешту пройшло більше 1 місяця, потреба в арешті відпала, оскільки органами досудового розслідування вже проведено всі необхідні слідчі дії щодо вилученого майна, а тому суд вважає можливим задовольнити клопотання заявниці ОСОБА_3 та скасувати арешт з вищевказаного майна.
Одночасно з цим, згідно ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Суд встановив, що оскаржуваний арешт майна ОСОБА_3 був застосований за відсутності обґрунтованої підозри відносно неї щодо вчинення кримінального правопорушення за ст. 203-2 ч. 1 КК України та обґрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи вказаної особи.
При чому, поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві, однак закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої, слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).
Оскільки в рамках кримінального провадження заявниця ОСОБА_3 не виступає підозрюваною або обвинуваченою, і в силу закону не несе відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та в матеріалах кримінального провадження відсутній цивільний позов до ОСОБА_3 , арешт може накладатися виключно для забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), беручи до уваги, що вищевказане майно не визнано речовим доказом по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Таким чином, суд вважає, що арешт накладений на вказану вище електронну техніку - має значний ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_3 та не виправдовує цілі, що переслідуються його застосуванням.
Суд звертає увагу на те, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що "кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права".
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ - неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З урахуванням вищевказаного, на думку суду, клопотання ОСОБА_3 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98,170-174 КПК України, Конституцією України, Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.01.2019 року клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000002 від 23.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 203-2 ч. 1 КК України - в частині накладення арешту та зберіганні в камері зберігання речових доказів Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області : системних блоків персональних комп`ютерів у кількості 13 одиниць, з серійними номерами : 1) CZC8317D8H HP; 2. 323328 GRAND; 3. CZC829096B HP; 4. CZC8290915 HP; 5. CZC84347JX HP; 6. CZC8317RTY HP; 7. CZC8317RQ7 HP; 8. CZC8290933 HP; 9. 9 GRAND; 10. CZC84347M7 HP; системні блоки персональних комп`ютерів із підсобного приміщення: 11. 20070496 Скайлайн; 12. CZC84347Q8 HP; системний блок персонального комп`ютера адміністратора: 13. CZC82093R HP; 2) принтер для друкування чеків, сер. номер : XP58IIN-VBT та мобільного телефону NOKIA RM-1134 IMEI: НОМЕР_1 з СІМ-картою оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_2 та повернути вищевказане майно власниці ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1