Ухвала
Іменем України
14 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 1-2/1999

провадження № 51-9418 зно 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання та заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у порядку ч. 3 ст. 459 КПК України,
встановив:
Як убачається з долучених до заяви копій судових рішень, вироком Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року ОСОБА_4 засуджено за п. «а», п. «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року, із застосуванням ст. 42 КК України, до покарання у виді смертної кари.
ОСОБА_4 виправдано за ч. 3 ст. 193, ст. 208, ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочинів.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2000 року вирок Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року щодо ОСОБА_4 змінено. Призначене останньому покарання за п. «а», п. «г» ст. 93 КК України 1960 року у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
На підставі ст. 42 КК України 1960 року постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів п. «а», п. «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.
В решті вирок суду залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із клопотанням про перегляд зазначених судових рішень у порядку ч. 3 ст. 459 КПК України.
Ухвалою судді Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року вказане клопотання залишено без руху, та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків клопотання.
На виконання вимог ухвали від 31 жовтня 2018 року засуджений ОСОБА_4 подав нову заяву, у якій порушив питання про перегляд вищезазначених рішень суду щодо нього у порядку ч. 3 ст. 459 КПК України, наголошуючи на наявність виключних підстав для такого перегляду.
Дослідивши клопотання та заяву засудженого, а також додані до них матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передати вказані клопотання та заяву на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 31 КПК України незалежно від того, у якому складі розглядалося кримінальне провадження, перегляд судового рішення в суді першої або апеляційної інстанції за виключними обставинами здійснюється колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів, а у Верховному Суді у складі Великої Палати.
У клопотанні та заяві засуджений ОСОБА_4 просить переглянути вирок обласного суду та ухвалу Верховного Суду України щодо нього у зв`язку із виключними обставинами. Обґрунтовуючи вимоги клопотання засуджений вказав, що на момент постановлення таких вироку та ухвали було застосовано закон, який рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року визнано неконституційним, а саме: визнано неконституційним такий вид покарання, як смертна кара.
З огляду на викладене, враховуючи, що перегляд судових рішень за виключними обставинами, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, є компетенцією Великої Палати Верховного Суду, та керуючись ст. 31 КПК України, суд

постановив:
Клопотання та заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року у порядку ч. 3 ст. 459 КПК України передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3