Ухвала
іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ
справа № 129/2993/17

провадження № 51-971 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000602, щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
ОСОБА_4 визнано винуватим у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_4 03 жовтня 2017 року близько 10:30 прийшов до місця проживання ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 та вмовив її обміняти аркуш паперу, зовні схожий на грошову купюру номіналом 200 грн, на дві грошові купюри номіналом по 100 грн, приховавши, що наданий ним аркуш паперу не є грішми. ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 , погодилася на його пропозицію, після чого останній, заволодівши грішми, з місця злочину зник, а отриманими шляхом обману грішми розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на 200 грн.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 26 листопада 2018 року вирок суду залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК, просить на підставах, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів скарги зводиться до того, що призначене ОСОБА_4 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, а тому є несправедливим через м`якість. Прокурор вважає, що апеляційний суд необґрунтовано залишив поза увагою допущені порушення судом першої інстанції вимоги ст. 65 КК, не усунув їх і, відмовляючи в задоволенні апеляційних вимог сторони обвинувачення ухвалив рішення, яке не відповідає ст. 419 КПК.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції вважає, що підстав для її задоволення немає.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку районного суду вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Доводи прокурора щодо необхідності скасувати оспорювану ухвалу не можна визнати прийнятними.
У силу статей 414, 438 КПК скасування судового рішення з підстави невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого можливе лише за умови, якщо таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Крім того, як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням визначених у законі загальних підстав.
Як убачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, особу винного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу.

Визначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо виду та розміру покарання, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, і його характеристику за місцем проживання. При цьому визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття й правдиві показання та взяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, районний суд зважив на думку потерпілої, яка просила суворо не карати ОСОБА_4 та не має до нього претензій морального й матеріального характеру.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо м`якості призначеного покарання, наведені в апеляційній скарзі прокурора, були перевірені судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості немає.
Зміст ухвали апеляційного суду не суперечить ст. 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва