Ухвала
Іменем України

7 лютого 2019 року

м. Київ
Провадження № 51-136 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5
встановив:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 ,
засуджено за:
- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- ч. 1 ст. 162 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 4 роки позбавлення волі.
Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази та процесуальні витрати у провадженні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 21 січня 2018 року, приблизно о 00 год. 00 хв., проник в квартиру АДРЕСА_3 , звідти таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 , на загальну суму 22 807,83 грн. та дублікат ключів від квартири.
22 січня 2018 року, приблизно о 00 год., ОСОБА_5 , за допомогою наявного в нього дублікату ключів, самовільно через вхідні двері проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , після чого був затриманий.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну постановлених судових рішень та призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі враховано дані про особу винного, його щире каяття, бажання відшкодувати завдані збитки. Звертає увагу на незадовільний стан здоров`я засудженого. Вважає, що з урахуванням всіх обставин справи виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_5 та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України захисником у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку захисника, є суворим, то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_5 судом дотримані.
Суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується.
Правильно судом не встановлено обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також, у вироку зазначено, що при допиті обвинуваченого ОСОБА_5 суд не вбачає щирого каяття, так як щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.
Суд врахував, що ОСОБА_5 таємно викрав чуже майно, поєднане з проникненням у житло, а також викрав дублікат ключів від квартири, маючи намір знову повернутися до неї, в подальшому зробивши це, тобто, незаконно проник до житла, що свідчить про системний характер його дій і цілеспрямованість злочинної поведінки, і не має бажання хоча б частково відшкодувати заподіяну злочином шкоду, а тільки пообіцяв відшкодувати завдані збитки.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_5 не свідчить на користь щирості та істинності його позиції, а навпаки, для уникнення більш суворого покарання.
З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу винного, в тому числі й тих, на які посилається захисник засудженого у скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Рішення про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень. Підстав для його пом`якшення або застосування ст. 75 КК України, суд не вбачає.
Доводи про суворість призначеного покарання, які аналогічні доводам касації захисника, належно перевірені і апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень у касаційній скарзі захисника не наведено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3