ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1143/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/47/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9

представників потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12

при секретарі ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 20 березня 2019 р. кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та першого заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської обл. на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст.286 КК України- на 5 (три) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного цим вироком основного та додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 300000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 243268 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 243268 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду по 573 гривні 50 копійок щомісячно з 20.08.2013 року по 12.03.2025 року.

Також стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування.

Вирішено долю речових доказів.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок суду підлягає до скасування із закриттям кримінального провадження в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що досудове розслідування по даному провадженню проводилося з грубими порушеннями процесуального законодавства, необ`єктивно і упереджено, з обвинувальним ухилом.

Зокрема зазначає, що місцевий суд показання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані ним в судовому засіданні, де він своєї вини не визнав, оцінив критично з тих підстав, що вони спростовуються:

- показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що він дійсно бачив, як обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , який перебував на його смузі руху і помалу йшов або стояв, в результаті якого останній загинув; свідок також вказав, що він, будучи пасажиром, вчасно побачив вказану перешкоду, та їх автомобіль зменшив швидкість та зупинися до місця наїзду;

- висновком експерта № 5-393/13 від 19.09.2013 року, в якому вказано, що кут взаємного розміщення повздовжніх осей транспортних засобів «Delta EX50QT-B», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та «VOLKSWAGEN Transporter Т5», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в первинний момент зіткнення був в межах 70°+/-5 ° . (Див. іл. №29-30 таблиць ілюстрацій до даного висновку експерта). Це саме підтверджується висновком експерта №168/5-563/13 від 27.12.2013 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_16 в момент наїзду на нього перебував у вертикальному положенні, вів праворуч від себе мопед і був в нерухомому стані або рухався з невеликою швидкістю та був повернутий лівою задньо-боковою поверхнею до автомобіля;

- даними висновків експерта 23.10.2015 року № 5-512/15, висновком експерта від 24.02.2016 року №1/164, якими встановлено, що обвинувачений порушив вимоги пунктів 12,3,12.4,12.96, ПДР України мав технічну можливість уникнути ДТП та дані порушення перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо- транспортної пригоди''.

Однак, як зазначає апелянт, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що згідно з протоколом огляду місця події від 20 серпня 2013 року і схеми до нього, на місці ДТП виявлено слід правих коліс автомобіля «Фольксваген» на відстані 2,2 м від правого краю проїзної частини дороги довжиною 30 м., закінчується біля правого переднього колеса автомобіля, починається приблизно за 9 м. до місця наїзду і тягнеться вліво суцільною лінією до місця знаходження автомобіля.

Звертає увагу на те, що згідно висновку експерта № 5-393/13 від 19.09.2013 року та таблиці ілюстрацій, кут взаємного розміщення повздовжніх осей транспортних засобів «Delta EX50QT-B» та «VOLKSWAGEN Transporter Т5» в первинний момент зіткнення був в межах 70°+/-5 °.

Зіткнення транспортних засобів «Delta EX50QT-B» та «VOLKSWAGEN Transporter Т5» відносно елементів проїзної частини дороги відбулось на смузі руху до м. Тернополя (тобто на смузі руху автомобіля «VOLKSWAGEN»), в місці, що безпосередньо передує початку «осипу уламків скла та уламків транспортних засобів», якщо рухатись в напрямку м. Тернополя.

Мопед «Delta EX50QT-B» в первинний момент зіткнення стояв або рухався з невеликою швидкістю.

Відповідно, на думку захисту, суд невірно сприйняв висновок цієї експертизи і прийшов до помилкового переконання, що пішохід не переходив смугу руху автомобіля перпендикулярно, а тому пояснення ОСОБА_6 з цього приводу оцінив критично. Судом не враховано, що кут взаємного розміщення транспортних засобів визначався експертом лише по їх поздовжніх осях, а не відносно елементів проїзної частини дороги. Крім цього, згідно схеми до протоколу огляду місця події зафіксовано слід коліс автомобіля, який тягнеться вліво, а не є прямолінійним.

Крім того, зазначає, що слідством не зроблено жодної спроби для вияснення запитання про те, як і якою дорогою рухався ОСОБА_6 від ОСОБА_17 до м.Кременця, а також які знаки на ній встановлені.

Стверджує, що ОСОБА_6 з цього приводу не опитувався.

Слідчий на власний розсуд витребував від начальника філії Кременецької дорожньої експлуатаційної дільниці листа за №25 від 4 лютого 2014 року, згідно з якого «До місця ДТП з сторони м. Почаїв обмежено швидкість руху до 60 км/год. Дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», встановлений на автомобільній дорозі Острог-Кременець-Почаїв-Радивилів км: 85+ 140».

Стверджує, що ОСОБА_6 згідно його показань в судовому засіданні заїхав в м. Кременець не зі сторони м. Почаєва, а із сторони села Сапанів (Примітка захисника: в`їзд з села Сапанів в Кременець ( на об`їзну дорогу, де сталося ДТП ) можливий лише через вулицю Урочище Трикутник).

Відповідно ним було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження відповіді т.в.о. начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_18 на адвокатський запит від 7 червня 2017 року про те, що «4. Від місця виїзду із вулиці Урочище Трикутник с.В. Млинівці Кременецького району на а/д М-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Терелебче із напрямком руху по а/д М-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Терелебче дорожні знаки, що інформують про в`їзд на територію населеного пункту Кременець, відсутні».

Стверджує, що цим доказом спростовується припущення суду про те, що ОСОБА_6 був проінформований відповідними дорожніми знаками, що рухається населеним пунктом і умисно перевищив встановлену швидкість 60 км/год., чим нібито порушив вимоги п.12.4 ПДР.

Судом безпідставно відмовлено в долученні даної відповіді на адвокатський запит до матеріалів кримінального провадження, хоча вона відкрита прокурору в судовому засіданні і той не заперечував щодо її долучення.

Також зазначає, що суд критично оцінив заперечення захисника обвинуваченого та його самого про те, що ОСОБА_6 не було відомо, що він керував автомобілем в населеному пункті, та швидкість руху не мала перевищувати 60 км/год., оскільки згідно висновку експерта від 23.10.2015 року № 5-512/15 швидкість руху автомобіля Фольксваген не відповідає вимогам пункту 12.4 ПДР України, але не перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Вказує, що таке мотивування є необгрунтованим. Експерт не встановлює факт наявності чи відсутності дорожніх знаків. Також зазначає, що суд необґрунтовано інкримінує йому порушення пункту 12.4 ПДР як кримінальне правопорушення, оскільки експерт вказує, що невідповідність дій ОСОБА_6 вимогам пункту 12.4 ПДР України не перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Стверджує, що при виникненні небезпеки для руху, яку водій ОСОБА_6 своєчасно виявив, він негайно вжив заходів для зупинки ТЗ і застосування безпечного маневру, однак технічної можливості зупинити керований ним автомобіль у нього не було.

З висновку судово-медичної експертизи № 552 та судово- токсикологічній експертизі вбачається, що у крові та сечі трупа етилового спирту знаходиться в кількості відповідно: 3,14 %о (промілє) та 4,15 %о (промілє). Така його кількість в крові живих осіб за своєю функціональною оцінкою відповідає стану сильного ступеня алкогольного сп`яніння.

Вказує, що потерпілий переходив проїзну частину дороги в недозволеному для цього місці, хоча пішохідний перехід знаходився неподалік.

По протоколу огляду речей потерпілого від 23 серпня 2013 року він був одягнутий в джинси синього кольору і футболку синього кольору з бічними вставками, під час руху в темну пору доби по проїзній частині по дорозі на мопеді не були увімкнуті прилади освітлення, а на одежі Слободюк не мав світловідбиваючих елементів, щоб виділити себе для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Суд, як зазначається у скарзі, безпідставно не взяв до уваги і нижченаведені висновки експертів - автотехніків з тих причин, що вони ґрунтуються на даних, в більшій мірі отриманих на підставі показань дружини обвинуваченого ОСОБА_19 та даних слідчого експерименту з її участю від 24 грудня 2013 року.

Так, висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 168-5-563-13 встановлено, що «...потерпілий ОСОБА_16 в момент наїзду на нього перебував у вертикальному положенні, вів праворуч від себе мопед і був повернутий лівою задньо-боковою поверхнею тіла до автомобіля».

Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи № 5-393-13 «4(3) Мопед...в первинний момент зіткнення стояв або рухався з невеликою швидкістю».

Вказує, що можливість того, що порушником ПДР в ситуації, що склалася, був саме потерпілий, не виключається.

Судово - автотехнічною експертизою № 5-439-13 зроблено висновок, що при заданих слідством вихідних даних водій ОСОБА_6 , рухаючись зі швидкістю 70 км на годину(І), не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на перешкоду. В той же час, при швидкості 60 км на годину, таку технічну можливість він мав.

Згідно висновку експерта № 5-642-13 «...водій автомобіля... з моменту виникнення небезпеки для руху (момент виходу пішохода з мопедом з правого узбіччя) не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзду... ».

Комісійною автотехнічною експертизою № 1730-1731-14-52, проведеною експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, зроблений висновок про те, що «1. З вказаного в постанові моменту виникнення небезпеки (моменту виявлення пішохода) водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом застосування екстреного гальмування автомобіля Фольксваген (при швидкості руху, яка складала 60 км на год., 70 км на годину.)

В причинному зв`язку з настанням даної пригоди, з технічної точки зору, слід вважати вихід пішохода на проїзну частину в межах смуги руху автомобіля Фольксваген, що наближався на відстані, меншій необхідної для зупинки ТЗ до лінії руху пішохода».

Також у висновку експертів вказано, що є два варіанти моменту виникнення небезпеки водію автомобіля Фольксваген. Згідно першого варіанту - відстань, на якій даний ТЗ знаходився від місця наїзду на пішохода, складає 38,8 м. Згідно другого - слід вважати момент виходу потерпілого Слободюка з мопедом з правого узбіччя на проїзну частину дороги, як показала дружина водія.

Водночас, до наїзду потерпілий подолав на проїзній частині віддаль 2,3 м за 1,7 секунди, а автомобіль за час 1,7 с (без гальмування) при швидкості приблизно 70 км на годину - 33 м. (при швидкості 60 км/год - 27 м .

Порівнюючи величини повного зупиночного шляху автомобіля Фольксваген а)44..,46 м, б) 55...57 м з величиною відстані до пішохода в момент виникнення перешкоди для руху водію ОСОБА_6 а) 38,8 м б) 33 м видно, що вони значно менші, ніж повний зупиночний шлях при швидкості 60. 70 км на год.:а) 44...46 м б) 55...57 м.

Вказує, що згідно висновку комісійної судово-автехнічної експертизи № 5-648/14:

1. водій автомобіля Фольксваген з моменту виникнення небезпеки (перешкоди) для руху (настання конкретної видимості пішохода на проїзній частині дороги - не мав технічної можливості шляхом своєчасного екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на нерухому перешкоду і тим самим уникнути наїзду).

2. Причиною настання даної ДТП з технічної точки зору були обставини, які пов`язані із виникненням небезпеки (перешкоди для руху) на такій відстані до ТЗ, в межах якої водій автомобіля Фольксваген був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода. Даною експертизою також встановлено відстань, на якій міг перебувати автомобіль до місця наїзду на пішохода з мопедом в момент виникнення небезпеки для руху при швидкості руху 61...65 км/год і вона може складати 28,8...30,7 м.

Тобто, при швидкості 60, 61...65 км/год повний зупиночний шлях автомобіля складав 42,2...40,6, 43,3...45,7 метрів, що значно більше віддалі, на якій знаходився автомобіль в момент виникнення небезпеки для руху -28,8...30,7 м.

Проте, як зазначено у скарзі, 18 вересня 2015 року проведено слідчий експеримент без участі ОСОБА_6 та захисника. Дані про повідомлення захисника і ОСОБА_6 про саме цю дату, час і місце проведення цієї процесуальної дії в матеріалах кримінального провадження відсутні. Також не надані вони і суду.

Про проведення слідчого експерименту, призначеного раніше, на 19 серпня 2015 року, ОСОБА_6 був повідомлений, однак від участі в його проведенні на конкретну дату (19.08.2015 року) відмовився по причинах, вказаних в його заяві, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, в тому числі в зв`язку з значним погіршенням зору після ДТП. Однак від участі в проведенні інших слідчих експериментів, призначених на інші дати, він не відмовлявся.

Про проведення слідчого експерименту 18 вересня 2015 року ні свідка ОСОБА_19 , ні свідка ОСОБА_15 також повідомлено не було.

Крім того, висновок суду про те, що ОСОБА_6 взагалі відмовився давати показання і не приймати участь в усіх слідчих діях, в тому числі в слідчому експерименті 18 вересня 2015 року, не грунтується на досліджених судом доказах.

Зазначає, що дану слідчу дію і її результати суду необхідно було оцінити критично і до уваги не приймати.

Зокрема, вказує, що в протоколі зазначено, що погодні умови на час проведення слідчого експерименту аналогічні тим, що були на час момент ДТП 19.08.2013 року, статист був одягнутий у одяг, аналогічний одягу потерпілого ОСОБА_20 .

В той же час погодні умови та одяг статиста в протоколі не описані, що недопустимо, мопеда, подібного до мопеда потерпілого, до участі в слідчому експерименті не залучено (згідно вказівки про це в протоколі). Однак нижче в протоколі записано, що мопед нібито був.

Звертає увагу на те, що момент видимості мопеда і пішохода в русі в той момент, коли вони появилися на смузі руху автомобіля Фольксваген, при слідчому експерименті не визначався. Це свідчить про неповноту, однобічність і необ`єктивність цієї слідчої дії, враховуючи те, що в слідства були дані про рух пішохода.

Крім того, при проведенні слідчого експерименту «...статист взяв в руки чистий аркуш білого паперу А-4...» і таким способом визначалась видимість дороги в напрямку руху автомобіля Фольксваген, однак це недопустимо, оскільки повністю протирічить обстановці, яка була в момент ДТП.

Також, згідно протоколу слідчого експерименту на автомобілях, які приймали в ньому участь, було увімкнуто ближнє світло фар, однак, чи відповідало воно тим параметрам, які були у фар на автомобілі Фольксваген під керуванням ОСОБА_6 , невідомо ( вид фар, дальність світла тощо). Ці питання досудовим слідством не вияснялися взагалі. Неповнота слідства судом не усунута.

При слідчому експерименті не враховувалося, що потерпілий знаходився в напівзігнутому стані, так як вів мопед, а не стояв в увесь ріст з аркушем білого паперу.

Крім цього, вказує, згідно протоколу слідчий експеримент розпочато о 20-00 годині, закінчено о 21 годині 30 хвилин, а ДТП мало місце після 22 години 20 хвилин.

В протоколі слідчого експерименту вказано, що «особам, які беруть участь у проведенні слідчого експерименту, заздалегідь повідомлено про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання: фотоапарат CANON F 610...» -однак фототаблиця захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України не відкривалась і суду не надана. Дана обставина викликає ряд запитань, а також сумніви в достовірності цього процесуального документа. Тим більше, що складався він не на місці ДТП, а в приміщенні Кременецького райвідділу.

Момент видимості мопеда і пішохода визначався лише в попутному напрямку автомобіля.

Також, при проведенні слідчого експерименту допущені і інші порушення, однак суд не дав критичної оцінки цим доказам.

Судом не дано належної оцінки процесуальній дії, не враховано, що вона проводилася без участі очевидців події, не в тих умовах, які були на час ДТП, з метою перевірки однієї-єдиної версії слідства про те, що потерпілий знаходився в статичному стані, а не з`явився на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 з узбіччя. Тобто, час і місце його появи на смузі руху і момент, коли ОСОБА_6 його побачив, не встановлювалися.

Версія, підтверджена експертними висновками, поясненнями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , про рух пішохода необгрунтовано залишена судом без оцінки та перевірки.

Вказує, що упереджені і однобічні вихідні дані, надані слідчим експерту, повністю взяті з недопустимого слідчого експерименту, а тому висновок експерта № 1/ 164 від 24.02.2016 р. як доказ він також просив оцінити критично.

Також стверджує, що захист просив критично оцінити як доказ і висновок експерта ОСОБА_21 , який вже неодноразово робив по цьому кримінальному провадженні висновки про відсутність у водія ОСОБА_6 технічної можливості уникнути наїзду за №5-512/15 від 23.10.2015 року, який проведений по вихідних даних слідчого експерименту.

Однак суд не погодився з підставною позицією захисту з цього приводу.

Окрім вищенаведених міркувань захист звертає увагу на наступне:

- у вироку вказується, що "Суд також не бере до уваги показань ОСОБА_6 , наданих ним як свідком та при проведенні з його участю слідчого експерименту від 29.08.2013 року, та не кладе їх в основу вироку".

Зазначає, що формально посилання на ці показання у вироку відсутні. Однак суд поклав в основу вироку результати слідчого експерименту від 18 вересня 2015 року. В протоколі цієї процесуальної дії прямо зазначено, що "На момент визначення видимості мопед та статист будуть знаходитись нерухомо в місці наїзду, так як у своїх показаннях зазначив ОСОБА_6 , що не суперечить матеріалам досудового розслідування.
Дане твердження, як неодноразово у апеляційній скарзі зазначає захист, не відповідає матеріалам кримінального провадження, при цьому експертам-автотехнікам надаються вихідні дані: "При проведенні розрахунків виходити з умови, що ОСОБА_16 до наїзду та в момент наїзду знаходився нерухомо ..."( висновки експертів №1/164 від 24 лютого 2016 року, 5-512/15 від 23 жовтня 2015 року) і цим висновкам судом надається доказове підтвердження доведеності вини ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення.

Інших доказів тому, що пішохід знаходився в нерухомому стані, у досудового слідства не було, так як свідок ОСОБА_19 стверджувала, що пішохід рухався і з нею був проведений слідчий експеримент, а свідок ОСОБА_15 на досудовому слідстві показань з цього приводу не давав, в тому числі при проведенні слідчого експерименту з його участю 29 серпня 2013 року.

З висновків медичних, речових доказів, трасологічної експертиз слідує, що ОСОБА_16 або рухався з невеликою швидкістю, або стояв в момент наїзду на нього. Відповіді на запитання, чи рухався потерпілий до наїзду на нього, в матеріалах кримінального провадження не міститься. Можливе припущення, що до наїзду він йшов, що в момент наїзду стояв тощо.

При проведенні слідчого експерименту 29 серпня 2013 року, який, на думку захисту, також слід визнати недопустимим доказом, ОСОБА_6 фігурує в якості підозрюваного, хоча йому ніхто ніякої підозри не висував, і дає показання, які пізніше також неправомірно були використані проти нього.

Відповідно до вимог закону ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами.

В подальшому незаконно здобуті від ОСОБА_6 в якості свідка і "підозрюваного" відомості були покладені в обгрунтування його винуватості шляхом внесення деяких з них в постанови про призначення експертиз як "вихідних даних", хоча і без вказівки його прізвища, що робить висновки експертиз №5-512/15 від 23.10.2015 року, №1/164 від 24.02.2016 року недопустимими доказами.

Щодо підстав критичної оцінки судом показань свідка ОСОБА_19 , то, як зазначає апелянт, таке міркування суду спростовується протоколом огляду місці події, схемою до нього, фототаблицею, з яких чітко слідує, що перед наїздом ОСОБА_6 застосував гальмування і взяв вліво. Тому наїзд стався під вказаним кутом () 70+/-5 градусів, а не під прямим кутом 90 градусів. Вказує, що ОСОБА_16 переходив дорогу, а не рухався перпендикулярно руху автомобіля, який був змінений перед наїздом. Свідок не стверджував, що потерпілий перебігав дорогу. Крім цього, суд сам вказує у вироку про рух або про нерухоме положення потерпілого, однак досліджує лише одну версію, і не бере до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки.

Відповідно. місцевим судом зроблено помилковий висновок про винуватість його підзахисного;

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку, оскільки покарання хоч і не виходить за межі, встановлені ч.2 ст.286 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, те, що він позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, має на утриманні 1 неповнолітню дитину.

Крім того, зазначає, що суд також врахував, як обставину, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування шкоди, однак ОСОБА_6 не відшкодував потерпілим жодної копійки, а кошти в сумі 10 тис гри для купівлі пам`ятника надав батько обвинуваченого ОСОБА_22 , при тому, що після смерті ОСОБА_23 залишились без годувальника його малолітня дитина, матір- інвалід по зору, та дружина, яка важко перенесла смерть чоловіка.

Також вважає, що суд не в повній мірі врахував думку потерпілих від злочину, які просили суворо покарати обвинуваченого, оскільки через дії останнього вони зазнали довготривалих фізичних та моральних страждань, до цього часу не можуть оговтатись від пережитого;

- в запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 представники потерпілої ОСОБА_10 , - ОСОБА_12 та ОСОБА_11 просять апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 . ОСОБА_7 відхилити як безпідставну та необгрунтовану, оскільки вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, матеріалами кримінального провадження доведена повністю як численними висновками проведених судових автотехнічних експертиз, так і показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні місцевого суду, а також слідчими експериментами, в тому числі з участю обвинуваченого.

Згідно вироку суду 19 серпня 2013 року близько 22 години 00 хвилин водій ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем марки Volswagen Transporter дн.з. НОМЕР_3 та рухався по своїй смузі руху автодорогою «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» зі сторони села Підлісці Кременецького району Тернопільської області в напрямку міста Тернопіль із одним пасажиром без вантажу зі швидкістю 61...65 км/год. Однак під час руху на 253 км. + 200 м. вказаної автомобільної дороги водій ОСОБА_6 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів 2.3. (б, д) ПДР України. Під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 1.5. (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян), 12.2 (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.), 12.9.6) водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , який тримав праворуч від себе мопед марки «Delta EX 50QT-B» реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_16 отримав закриту черепно-мозкову травму із крововиливами під м`яку мозкову оболонку, закриту травму шийного відділу хребта з розривом зчленувань між 1-м та П-м шийними хребцями та повним переривом спинного мозку на цьому рівні, закриту травму живота, з підкапсулярною тріщиною та надривом печінки, відкриті косо-поперечні переломи кісток обох гомілок на межі середніх та нижніх третин, просторий крововилив у м`які тканини лівої половини передньої поверхні грудей, чисельні садна обличчя та кінцівок. Ці ушкодження стосовно живих осіб за ознакою небезпеки для життя у момент їх спричинення відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок поєднаної травми голови і шиї з переломами шийних хребців та ушкодженнями речовини головного, спинного мозку та їх оболонок. Таким чином, між спричиненими потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5., 2.3 б), 12.2, 12.3, 12.4, 12.9.6) ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, що призвело до його смерті.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримують доводи своєї апеляційної скарги і просять скасувати рішення суду, закривши провадження у справі за відсутністю складу кримінального правопорушення, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити та скасувати оскаржуване судове рішення щодо ОСОБА_6 і постановити новий вирок, яким визнати його винним, заперечення сторони захисту проти апеляційної скарги, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягають.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими у судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги:

- показання свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що 19 серпня 2013 року був свідком автоаварії, яка сталася на об`їзній дорозі міста Кременця Тернопільської області в напрямку села Підлісці Кременецького району в темну пору доби, коли в якості пасажира пересувався автомобілем Опель під керуванням водія ОСОБА_24 назустріч транспортному засобу під керуванням ОСОБА_6 , який насмерть збив потерпілого ОСОБА_16 .

Потерпілого він бачив, коли той ще помалу рухався або стояв за пішохідним переходом на середині смуги руху зустрічного автомобіля.

Також пояснив, що був учасником слідчого експерименту 29 серпня 2013 року та підтвердив свій підпис на документі;

-показання свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , з яким 19 серпня 2013 р. біля 22 год. поверталась с джерела Святої Анни, що в с. Онишківці Дубенського району Рівненської обл. Їхали вони зі швидкістю 60 км/год. по обїзній дорозі м. Кременця в напрямку м. Тернополя. Біля санної траси на їхній смузі руху раптово виникла людина, яку вони збили в той час, як потерпілий намагався перейти дорогу, рухаючись поперек, та був вже на середині смуги їх руху в момент, коли вона побачила дану перешкоду. Це було приблизно на віддалі 40 метрів. Її чоловік, як тільки побачив на дорозі людину, вивернув кермо вліво, застосувавши гальмування, але запобігти зіткненню не зміг. Під час удару чи зразу після нього вистрелило колесо у їхньому автомобілі. Була присутня на слідчому експерименті у 2015 poці щодо виявлення перешкоди, який проводився на об`їзній дорозі біля міста Тернопіль.

Потерпіла - цивільний позивач ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що загиблий є її чоловіком. 19 серпня 2013 р. їй подзвонили та повідомили, що його насмерть збив автомобіль.

Потерпіла-цивільний позивач ОСОБА_8 , яка є матірю потерпілого, також зазначила, що про загибель ОСОБА_16 взнала від сторонніх осіб.

Обидві потерпілі ствердили в судовому засіданні, що діями обвинуваченого, які потягли за собою смерть ОСОБА_16 , їм спричинена значна моральна шкода.

Крім показань допитаних осіб винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами:

-з протоколу огляду місця події від 20 серпня 2013 року з схемою та фототаблицею до нього вбачається: об`єктом огляду являється місце дорожньо-транспортної пригоди 253км.+200м. автодороги «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» Кременецького району Тернопільської області. На місці пригоди виявлено автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 з ушкодженнями передньої правої частини, лобового скла, переднього колеса та інших пошкоджень, що зазначені в протоколі огляду із зазначенням відстаней та розташування автомобіля. Мопед «Дельта» синього кольору, який розміщений на правому узбіччі дороги; зазначено відстані та його місцезнаходження. На ньому є пошкодження лівої бокової частини з напрямком деформування зліва направо. Виявлено труп ОСОБА_16 , вилучені з місця пригоди його кросівки. Також виявлено слід правих коліс автомобіля марки VOLKSWAGEN Transporter, концентрований осип уламків скла транспортних засобів, слід відкидання мопеда із зазначенням відстаней. Нашарування речовини бурого кольору (крові) із зазначенням відстаней.

У висновку експерта за № 5-391/13 від 10.09.2013 р. судової автотехнічної експертизи зазначено, що, розглядаючи несправності (пошкодження) в контексті поставлених слідством запитань, стає очевидним, що вони знаходяться в зоні основних аварійних пошкоджень автомобіля і спричинені динамічним ударом під час ДТП, експлуатаційного характеру не носять, а тому водій не мав можливості їх виявити до настання ДТП;

з висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №5-393/13 від 19.09.2013 р. з таблицями ілюстрацій вбачається, що місце наїзду автомобіля марки Volswagen Transporter дн.з. НОМЕР_3 на пішохода з мопедом марки «Delta EX 50QT-B» реєстраційний номер НОМЕР_4 знаходиться на смузі руху до м. Тернопіль (тобто на смузі руху автомобіля марки Volswagen Transporter дн.з. НОМЕР_3 ) на рівні наближено посередині між слідами гальмування; в поздовжньому напрямку -передує місцю розташування «осипу ґрунту», відносно напрямку руху до м.Тернопіль.

Відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З протоколу проведення слідчого експерименту і схеми до нього від 18 вересня 2015 р. за участю понятих та учасників ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , метою якого було встановлення відстані від передньої частини автомобіля «Volkswagen Transporter» до пішохода, що рухався смугою руху вказаного автомобіля в момент настання його конкретної видимості водію ОСОБА_6 та встановлення видимості елементів дороги в напрямку руху, вбачається, що з місця водія автомобіля Фольксваген чітко видно перешкоду з відстані 87,5 метра.

В основу даного слідчого експерименту були покладені як показання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані ним в якості підозрюваного, так і висновки судових автотехнічних експертиз №5-439/13 від 15.10.2013 р. та № 8693/14-52 від 14 жовтня 2014 р., згідно яких наїзд автомобілем марки Volswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 на пішохода відбувся на смузі руху до м. Тернопіль на віддалі 2.3 м та 2.3 м до початку зафіксованого в протоколі огляду місця події та схемі осипу скла та уламків частин транспортного засобу. В автомобілі під час руху було увімкнено ближнє світло фар. До наїзду в бік с. Млинівці, тобто назустріч автомобілюVolswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 , рухався автомобіль Opel Ascona з увімкнутим ближнім світлом фар та швидкістю 60 км/год. Швидкість руху автомобіля Volswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 перед ДТП становила 61...65 км/год. При проведенні слідчого експерименту взято середню швидкість руху автомобіля 63 км/год, що відповідає значенню 17.5 м/сек.

Тоді слідчим в присутності учасників та понятих від місця наїзду в бік с. В.Млинівці Кременецького району Тернопільської обл. було відміряно пять рівних відрізків довжиною 17.5 м., які позначено цифрами 1,2,3,4,5 і які відповідають віддаленню вказаного транспортного засобу від моменту наїзду відповідно за 1,2,3,4,5 сек.

При проведенні на досудовому слідстві слідчого експерименту 29 серпня 2013 р. з участю підозрюваного ОСОБА_6 при визначенні параметрів ДТП слідство виходило з показань останнього, в тому числі щодо швидкості його автомобіля біля 70 км/год, що відповідало значенню 19.4 м/сек. Саме тому результати проведених слідчих експериментів суттєво різняться між собою і причиною цього є не те, що ОСОБА_6 на останньому експерименті був відсутній і не надав пояснень в звязку з небажанням приймати участь у слідчих діях та давати показання відповідно до ст. 63 Конституції України, а тому, що в основу слідчого експерименту від 18 вересня 2015 р. були покладені висновки вищезазначених експертиз та параметри, визначені протоколом огляду місця події від 20 серпня 2013 р., в той час як за вихідні дані слідчого експерименту від 29 серпня 2013 р. як за основу були взяті лише показання підозрюваного, в тому числі щодо швидкості його транспортного засобу 70 км/год, що і призвело до кардинально інших висновків слідства щодо винуватості останнього у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, на думку колегії суддів, саме останній слідчий експеримент від 18 вересня 2015 р. і був правильно покладений в основу обвинувального вироку місцевого суду, оскільки він грунтувався не тільки на показаннях підозрюваного, який в силу закону не попереджається про кримінальну відповідальність за відмову від дачі пояснень та за дачу завідомо неправдивих пояснень, а і на висновках вищезазначених судових автотехнічних експертиз, які у суду немає і не було підстав ставити їх під сумнів, оскільки останні були призначені та проведені в установленому законом порядку, в тому числі з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обовязків за ст.ст. 384, 385 КК України.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, доводиться також:

- показаннями свідка ОСОБА_31 , який в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що брав участь у проведенні слідчих дій як слідчий у кримінальному провадженні за фактом даного ДТП, що мало місце 19 серпня 2013 року. Спочатку дане кримінальне провадження було закрите за відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_6 . В подальшому постанова про закриття провадження скасовувалась, оскільки зявились нові висновки експертиз, згідно яких водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду.

На підтвердження показань свідка ОСОБА_31 з висновку автотехнічної експертизи № 8693/14-52 від 14 жовтня 2014 р., проведеній КНДІСЕ, вбачається, що швидкість руху автомобіляVolswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 перед ДТП становила не менше 61-65 км/год.

Дана експертиза була проведена на підставі матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколу огляду місця події від 20 серпня 2013 р., висновків судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_16 , речових доказів №№ 552 від 23 вересня 2013 р., 60 від 23 вересня 2013 р., транспортно-трасологічної експертизи №5-393/13 від 19 вересня 2013 р. щодо розташування потерпілого відносно транспортного засобу, характеру, локалізації і механізму утворення пошкоджень на одязі останнього, кута взаємного розміщення повздовжних осей транспортних засобів - автомобіля марки Volswagen Transporter дн.з. НОМЕР_3 та мопеду марки «Delta EX 50QT-B» реєстраційний номер НОМЕР_4 , який в первинний момент зіткнення стояв або рухався з невеликою швидкістю.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 552 від 23 вересня 2013 р. масивність, множинність, різноманітний характер тілесних ушкоджень (садна, крововиливи, переломи кісток, розриви, тріщини тощо), наявність ознак різкого загального струсу тіла у вигляді крововиливів у фіксуючо - підвішуючий апарат внутрішніх органів (зв`язки печінки, ворота селезінки), локалізація тілесних ушкоджень в сукупності з морфологічними властивостями пошкоджень кісток нижніх кінцівок та даними медико-криміналістичної експертизи предметів одягу дають підставу вважати, що в даному випадку мала місце транспортна травма, зокрема, наїзд (удар виступаючими частинами) транспортного засобу на потерпілого, котрий перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні і був обернений до автомобіля лівою половиною задньої поверхні тіла з наступним закиданням потерпілого на автомобіль та подальшим відкиданням його тіла на мопед і наступним короткочасним динамічним контактом тіла потерпілого з останнім.

Ці ушкодження стосовно живих осіб за ознакою небезпеки для життя у момент їх спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть громадянина ОСОБА_16 настала внаслідок поєднаної травми голови і шиї з переломами шийних хребців та ушкодженнями речовини головного, спинного мозку та їх оболонок.

Цей висновок стосовно причини смерті підтверджується виявленням при розтині трупа вказаних ушкоджень ділянок голови та шиї, а також даними мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів з його трупа, при якому встановлені субарахноїдальний крововилив, екстравазати в речовині головного мозку; деструкція, крововиливи в оболонках та речовині спинного мозку; деструкція, крововиливи в легенях; субкапсулярна гематома, ділянки деструкції паренхіми в печінці; морфологічні прояви шокової реакції в печінці.

Таким чином, між спричиненими потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням його смерті, як зазначено у висновку, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Незадовго до настання смерті громадянин ОСОБА_16 у значній кількості вживав алкогольні напої, що підтверджується наявністю запаху алкоголю від порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсикологічній експертизі у крові та сечі з його трупа етилового спирту в кількості відповідно: 3,14% (проміле), в сечі -4,15% (проміле). Така його кількість в крові живих осіб за своєю функціональною оцінкою відповідає стану сильного ступеню алкогольного сп`яніння;

- зіткнення транспортних засобів - автомобіля марки Volswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_3 та мопеду марки «Delta EX 50QT-B» реєстраційний номер НОМЕР_4 відбулося згідно висновку експерта №60 на смузі руху до м. Тернополя, тобто на початку руху автомобіля Volswagen Transporter в місці, що безпосередньо передує початку осипу уламків скла та уламків транспортних засобів, якщо рухатись в напрямку м. Тернополя.

На підставі зібраних матеріалів досудовим слідством 21 вересня 2015 р. було призначено судову автотехнічну експертизу, для проведення якої надані матеріали кримінального провадження в 2-х томах. З висновку даної експертизи за №5-512 від 23 жовтня 2015 р. вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася у населеному пункті, відповідно швидкість руху автомобіля «Volkswagen Transporter» не повинна була перевищувати 60 км/год.

В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, що склалася, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху»), 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України (більш докладно див. п.п. 2,3 дослідницької частини висновку).

При заданому слідством комплексі вихідних даних, а також виходячи з даних слідчого експерименту від 18.09.2015 року водій автомобіля Volkswagen Transporter з моменту виникнення перешкоди для руху (настання видимості в полі зору водія перешкоди пішохода (статиста) з мопедом, в межах смуги руху транспортного засобу) мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на нерухому перешкоду і тим самим уникнути наїзду.

При заданому слідством комплексі вихідних даних, а також, виходячи з даних слідчого експерименту від 18.09.2015 року, дії водія автомобіля Volkswagen Transporter не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди).

В даній дорожньо-транспортній ситуації невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter» вимогам пункту 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

При заданому слідством комплексі вихідних даних дії водія автомобіля «Volkswagen Transporter» не відповідали вимогам пункту 12.4 ПДР України (перевищення швидкості), однак перевищення швидкості не перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.

При встановлених слідством обставинах розвитку дорожньо- транспортної пригоди і заданому комплексі вихідних даних, а також виходячи з даних слідчого експерименту від 18.09.2015 року невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter» вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього рух України привела до виникнення даної ДТП, тобто причиною настання даної ДТП - наїзд автомобіля на пішохода - з технічної точки зору були обставини, пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля Volkswagen Transporter зазначеним вимогам пункту Правил.

Висновки цієї експертизи підтверджуються і висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 1/164 від 24 лютого 2016 р., проведеній Львівським НДЕКЦ, згідно якого швидкість руху автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_5 в 61 ...65 км/год в обстановці місця пригоди відповідала допустимій по умові видимості елементів дороги з робочого місця водія.

Враховуючи той факт, що дорожньо-транспортна пригода мала місце в межах населеного пункту, максимально допустима швидкість руху автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 не повинна була перевищувати 60 км/год у відповідності до п.п. 12.4. та 12.9.6). чинних Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2., 12.3., 12.4., 12.9.6). та 19.3. чинних Правил дорожнього руху України (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку експерта).

Не дивлячись на те, що місцевим судом обгрунтовано визнано безпідставним посилання у висновку експерта на порушення ОСОБА_6 п. 19.3 ПДР, решта його тверджень повністю відповідають встановленим у справі та дослідженим в судовому засіданні доказам щодо винуватості обвинуваченого у порушенні ПДР.

З технічної точки зору при заданих в постанові про призначення експертизи вихідних даних в обстановці дорожньо-транспортної пригоди при швидкості руху автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 перед ДТП в 61... 65 км/год у його водія ОСОБА_6 була технічна можливість уникнути наїзду на пішохода з мопедом шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу з заданого моменту виникнення небезпеки (перешкоди) для руху. Вказана можливість у нього була тим більше у випадку руху із швидкістю, яка б не перевищувала максимально допустиму в населених пунктах (менше, дорівнює 60 км/ год).

В даній дорожній ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, при заданих вихідних даних, порівнюючи фактичні дії водія автомобіля Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 в умовах місця події з необхідними його діями у відповідності до Правил дорожнього руху України експерт прийшов до висновку, що вони суперечили технічним вимогам пунктів 12.3., 12.4. та 12.9 6) чинних Правил дорожнього руху України, при цьому факт суперечності технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

З технічної точки зору при заданих в постанові про призначення експертизи вихідних даних причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стала суперечність дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 технічним вимогам, пункту 12.3 чинних Правил дорожнього руху України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

З відповіді начальника філії Кременецька ДЕД від 04 лютого 2014 р. № 25 вбачається, що до місця ДТП зі сторони м. Почаїв обмежено швидкість руху до 60 км/год дорожнім знаком 5.45 Початок населеного пункту, встановленим на автомобільній дорозі Острог- Кременець- Почаїв- Радивилів км:85+140.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 стверджує про те, що ОСОБА_6 згідно його показань в судовому засіданні заїхав в м. Кременець не зі сторони м. Почаєва, а із сторони села Сапанів (Примітка захисника: в`їзд з села Сапанів в Кременець ( на об`їзну дорогу, де сталося ДТП ) можливий лише через вулицю Урочище Трикутник), а в цьому напрямку дорожні знаки, що інформують про в`їзд на територію населеного пункту м.Кременець, відсутні, і про це свідчить довідка, яка є в нього на руках, оскільки місцевим судом до матеріалів справи вона долучена не була.

Відповідно в судовому засіданні апеляційного суду ним було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження відповіді т.в.о. начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_18 на адвокатський запит від 07 червня 2017 року про те, що «Від місця виїзду із вулиці Урочище Трикутник с.В. Млинівці Кременецького району на а/д М-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Терелебче із напрямком руху по а/д М-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Терелебче дорожні знаки, що інформують про в`їзд на територію населеного пункту Кременець, відсутні».

Стверджує, що цим доказом спростовується припущення суду про те, що ОСОБА_6 був проінформований відповідними дорожніми знаками, що рухається населеним пунктом і умисно перевищив встановлену швидкість 60 км/год., чим нібито порушив вимоги п.12.4 ПДР.

Разом з тим, по-перше, як вбачається з даної відповіді, оглянутої в засіданні апеляційного суду, вона датована 07 червня 2017 р., в той час як ДТП сталася 19 серпня 2013 р., тобто майже за чотири роки до дати, зазначеній у довідці, а тому вона не може бути прийнята судом до уваги, а, по-друге, як зазначено у вищенаведених висновках судової інженерно-транспортної експертизи № 1/164 від 24 лютого 2016 р., проведеній Львівським НДЕКЦ, при швидкості автомобіля перед ДТП в 61... 65 км/год у його водія ОСОБА_6 була технічна можливість уникнути наїзду на пішохода з мопедом шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу з заданого моменту виникнення небезпеки (перешкоди) для руху. Вказана можливість у нього була тим більше у випадку руху із швидкістю, яка б не перевищувала максимально допустиму в населених пунктах (менше, дорівнює 60 км/ год).

В проведених досудових слідством судових автотехнічних експертизах, в тому числі і останній № 1/164 від 24 лютого 2016 р., проведеній Львівським НДЕКЦ, зазначено, що факт суперечності дій водія технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди) знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто перевищення обвинуваченим дозволеної швидкості в межах населеного пункту чи його пересування поза межами населеного пункту, де швидкість транспорту не обмежена, не спростовує вищенаведених висновків автотехнічних експертиз стосовно порушення ним п.12.3 ПДР, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, сам факт наявності чи відсутності дорожніх знаків, які обмежують швидкість автомобіля з урахуванням його пересування в населеному пункті, враховуючи, що обвинувачений, з поміж іншого, порушив вимоги п.12.3 ПДР, - принципового значення, з урахуванням обставин справи, не мають.

Не є принциповим і питання, на якому постійно наголошував захист як у апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні апеляційного суду щодо невстановлення з вірогідністю досудовим слідством і судом факту перебування потерпілого на проїжджій частині дороги у нерухомому стані чи в момент перетинання дороги, оскільки саме ця обставина, на думку адвоката, є однією з вирішальних для визнання чи невизнання його підзахисного винуватим у вчиненні ДТП.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 552 від 23 вересня 2013 р. наїзд (удар виступаючими частинами) транспортного засобу на потерпілого відбувся в момент, коли останній перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні і був обернений до автомобіля лівою половиною задньої поверхні тіла з наступним закиданням потерпілого на автомобіль та подальшим відкиданням його тіла на мопед і наступним короткочасним динамічним контактом тіла потерпілого з останнім;

-мопед марки «Delta EX 50QT-B» реєстраційний номер НОМЕР_4 згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи № 5-393/13 від 19 вересня 2013 р. в первинний момент зіткнення стояв або рухався з невеликою швидкістю;

- з висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 168/5-563/13 від 27 грудня 2013 р. вбачається, що сукупність ознак, встановлених при проведенні вищевказаних експертних досліджень, а саме: локалізація і характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_16 , визначений механізм утворення переломів кісток нижніх кінцівок у нього; напрямок дії слідоутворюючих поверхонь в ушкодженнях одягу та їх розташування, виразність і характер слідів ковзання на підошовних поверхнях взуття ОСОБА_16 ; локалізація і характер технічних пошкоджень транспортних засобів -автомобіля "VOLKSWAGEN Transporter" р.н. НОМЕР_3 і мопеда "DELTA EX50QT-B" р.н. НОМЕР_4 , взаємне розташування транспортних засобів у момент зіткнення та технічні дані про те, що мопед був у нерухомому стані або рухався з невеликою швидкістю дають підстави для висновку, що потерпілий ОСОБА_16 в момент наїзду на нього перебував у вертикальному положенні, вів праворуч від себе мопед і був повернутий лівою задньо-боковою поверхнею тіла до автомобіля, тобто матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні місцевого суду та перевіреними колегією суддів апеляційного суду, з достовірністю було встановлено, що ОСОБА_16 в первинний момент зіткнення з транспортним засобом стояв або рухався з невеликою швидкістю. Тобто в жодній з проведених слідством експертиз як судово-автотехнічних, так і судово-медичних чи транспортно-трасологічних не зазначено, що перебування потерпілого в нерухомому стані чи перетинання ним проїжджої частини дороги в момент зіткнення має вирішальне значення для встановлення причини дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується твердження захисту про наявність в матеріалах кримінального провадження висновку комісійної автотехнічної експертизи №1730/1731/14-52 від 11 квітня 2014 р., проведеної Київським НДІСЕ, яка підтверджує невинуватість обвинуваченого у вчиненій ним ДТП і яку місцевий суд не прийняв до уваги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно висновку даної експертизи з вказаного моменту виникнення небезпеки (моменту виявлення пішохода) водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом застосування екстреного гальмування автомобіля "VOLKSWAGEN Transporter" р.н. НОМЕР_3 при швидкості руху, яка складала 60 км/год, 70 км/год; в причинному звязку з настанням даної пригоди з технічної точки зору слід вважати вихід пішохода на проїзну частину в межі смуги руху автомобіля "VOLKSWAGEN Transporter", що наближався, на відстані, меншій необхідної до зупинки ТЗ до лінії руху пішохода.

Як зазначив заст. начальника відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській обл. ОСОБА_32 в постанові про призначення даної комісійної автотехнічної експертизи від 03 лютого 2014 р., причиною її призначення послужило те, що в ході досудового розслідування було проведено автотехнічну експертизу (висновок №5-439/13), в ході якої досліджувалась наявність можливості у водія ОСОБА_6 уникнути наїзду на потерпілого з віддалі 38.8 м до місця наїзду. Експертом НДЕКЦ констатовано наявність технічної можливості у водія ОСОБА_6 уникнути наїзду на потерпілого з вказаної віддалі при умові, що останній знаходився нерухомо на момент наїзду.

В ході подальшого розслідування було встановлено ( з показань дружини водія), яка знаходилась в автомобілі в якості пасажира, що до наїзду потерпілий рухався справа наліво відносно руху даного ТЗ. Зазначений механізм розвитку ДТП, як зазначається в постанові, підтверджується результатами судово- медичної та судової транспортно-трасологічної експертизи, згідно якої потерпілий на момент наїзду перебував у русі. Вказаний механізм розвитку ДТП не досліджувався.

Відповідно, хоча експерти Київського НДЕКЦ у своїх висновках і зазначили, що з вказаного моменту виникнення небезпеки (моменту виявлення пішохода) водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП шляхом застосування екстреного гальмування автомобіля "VOLKSWAGEN Transporter" р.н. НОМЕР_3 , місцевий суд зробив обгрунтований висновок про безпідставність тверджень захисту про те, що даний висновок є беззаперечним доказом невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , з чим погоджується і колегія суддів.

Так, висновок зазначеної експертизи грунтувався на матеріалах досудового розслідування, зокрема, слідчому експерименті від 20 серпня 2013 р., який, як вже зазначалось вище, був побудований лише на показаннях підозрюваного ОСОБА_6 на відміну від слідчого експерименту від 18 вересня 2015 р., в основу якого були покладені висновки автотехнічних експертиз №5-439/13 від 15.10.2013 р. щодо місця наїзду на пішохода та № 8693/14-52 від 14 жовтня 2014 р. щодо швидкості автомобіля під керуванням обвинуваченого та параметри, визначені протоколом огляду місця події від 20 серпня 2013 р. Як наслідок, результати другого слідчого експерименту суттєво відрізняються від встановлених 20 серпня 2013 р.

Саме останні дані стали підставою для проведення судової автотехнічної експертизи №5-512/15 від 23 жовтня 2015 р., згідно якої при заданому слідством комплексі вихідних даних, а також виходячи з даних слідчого експерименту від 18 вересня 2015 року, водій автомобіля Volkswagen Transporter з моменту виникнення перешкоди для руху (настання видимості в полі зору водія перешкоди пішохода (статиста) з мопедом, в межах смуги руху транспортного засобу) мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на нерухому перешкоду і тим самим уникнути наїзду.

З цих же підстав дії водія автомобіля Volkswagen Transporter не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter» вимогам пункту 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

При заданому слідством комплексі вихідних даних дії водія автомобіля «Volkswagen Transporter» не відповідали вимогам пункту 12.4 ПДР України, однак перевищення швидкості не перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Таким чином, зазначена експертиза з наведених вище підстав повністю спростовує висновки комісійної автотехнічної експертизи №1730/1731/14-52 від 11 квітня 2014 р., проведеної Київським НДІСЕ, в тому числі і з урахуванням швидкості транспортного засобу 60 чи 70 км/год, оскільки однією з причин настання ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Transporter» вимогам пункту 12.3 ПДР України (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди).

У процесі досудового та судового слідства були встановлені і досліджені всі обставини, зясування яких мало значення для правильного вирішення справи, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та відносних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом, яким дана належна оцінка.

Таким чином, наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у колегії суддів сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази і дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого на неповноту досудового та судового слідства є необгрунтованими.

Відповідно колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не винен в даній дорожньо-транспортній пригоді, так як діяв в межах ПДР України, і у нього не було технічної можливості уникнути зіткнення з потерпілим, який раптово вийшов на дорогу, оскільки вина обвинуваченого стверджується сукупністю вищевказаних доказів, досліджених у справі, які в свою чергу об`єктивно узгоджуються між собою.

За відсутності даних, які б вказували на те, що в діях обвинуваченого відсутній склад даного злочину, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 .

Поряд з цим, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, інші помякшуючі вину обставини, зокрема, наявність на утриманні малолітньої дитини позитивну характеристику, думку потерпілих, які просять суворо покарати обвинуваченого, а тому призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст.286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, відповідно апеляційна скарга першого заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року щодо мякості призначеного покарання до задоволення також не підлягає.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Зазначений у вироку місцевого суду розмір матеріальної та моральної шкоди, яку було понесено потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 судом задоволені підставно, відповідно до вимог ст.ст. 128, 368 КПК України, і обвинуваченим не оспорюється.

Так, вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, місцевий суд правильно виходив з того, що вказані позови підлягають задоволенню частково, в сумі 300 000, 243 268 та 243 268 грн. відповідно.

Суд правильно, на думку колегії суддів, врахував тривалість порушення прав потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках, необхідність вживати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав, пережитий стрес, майновий стан обвинуваченого, і, виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених сум, в тому числі і на користь неповнолітнього ОСОБА_14 - матеріальної шкоди в сумі 573 грн 50 коп щомісячно з 20 серпня 2013 р. по 12 березня 2025 р.

З огляду на те, що інших порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку Кременецького районного суду Тернопільської обл. від 05 грудня 2018 р., а також закриття провадження у справі відносно ОСОБА_6 або призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як того просять апелянти.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та першого заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської обл. на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 р., яким ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.286 КК України до пяти років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на строк два роки із звільненням від відбування призначеного цим вироком основного і додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення за частиною 2 ст.286 КК України на підставі п. в статті 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 р. № 1810- VIII без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи