Справа № 626/1007/19
Провадження № 1-кс/626/300/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000240 від 24.04.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ :

Слідчий СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Красноградського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна - автомобіля марки SCANIA моделі Р400СВ8Х4ЕНZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки SCANIA моделі P400CB8X4EHZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , що належить ТОВ "Сканія Кредіт Україна" , по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 24.04.2019 року за ознаками ч.1 ст.239-1 КК України, з метою призначення та проведення судових експертиз, процесуальних та слідчих дій, забезпечення дієвості кримінального провадження, заборони дій спрямованих на відчуження та користування майном.

Матеріали клопотання надійшли до суду та передані слідчому судді 02.05.2019.

З матеріалів клопотання вбачається, що 24.04.2019 року до ЧЧ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення ОСОБА_5 про те, що 24.04.2019 року на території с.Березівка Красноградського району Харківської області було виявлено осіб, які незаконно видобувають корисні копалини, а саме пісок. 24.04.2019 року розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Під час проведення огляду місця події поблизу лісового масиву на відстані приблизно 1 км. від с.Березівка Красноградського району Харківської області виявлено, що на місці знаходився екскаватор марки JСВ 160, без реєстраційного номеру та без будь-яких інших ідентифікаційний ознак під керуванням ОСОБА_6 , у якого не було відповідних документів на транспортний засіб. Крім того, на місці незаконного видобутку піску знаходились інші вантажні транспортні засоби марки SCANIA моделі Р400СВ8Х4ЕНZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_7 , та RENAULT моделі К-440, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_8 . Окрім цього, було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки SCANIA моделі P400CB8X4EHZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу RENAULT моделі К-440, реєстраційний номер НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію екскаватора колісного, марки "JS160W", серії НОМЕР_5 , що знаходилось у вищевказаному екскаваторі, про те не відповідає йому.

ОСОБА_6 пояснив, що він підробляє у ОСОБА_9 та 23.04.2019 йому було запопоновано розкопати грунт поблизу с.Березівка Красноградського району Харківської області. Зранку 24.04.2019 він на екскаваторі марки JСВ 160 та двома водіями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які керували транспортними засобами марки SCANIA моделі Р400СВ8Х4ЕНZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та RENAULT моделі К-440, реєстраційний номер НОМЕР_3 , поїхали на місце і почали завантажувати пісок. Їх дії були зупинені депутатами сільської ради .

Досудове розслідування розпочато 24.04.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, але 26.04.2019 року перекваліфіковано за ч.1 ст.239-1 КК України.

Під час проведення огляду місця події 24.04.2019 року , згідно протоколу огляду місця події, слідчим СВ Красноградського ВП ГУНП ОСОБА_4 виявлено та вилучено автомобіль RENAULT , реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , екскаватор JСВ 160 жовтого кольору.

Згідно тексту клопотання, автомобіль марки SCANIA моделі Р400СВ8Х4ЕНZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки SCANIA моделі P400CB8X4EHZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами, але постанова слідчого про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000240 від 24.04.2019 року не долучена.

Необхідність накладення арешту на зазначені предмети, речі, зумовлюється тим, що необхідним є призначення та проведення судових експертиз, процесуальних та слідчих дій, забезпечення дієвості кримінального провадження, заборони дій спрямованих на відчуження та користування майном.

Прокурор у судовому засіданні просив клопотання задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні. Вказуючи, що постановою слідчого наведені речі та документи визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню. Оскільки вилучене майно має статус тимчасово вилученого просив накласти арешт з метою збереження речових доказів.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

До матеріалів клопотання не долучено постанову слідчого з приводу вилученого 24.04.2019 року під час огляду майна , що визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000240 від 24.04.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України. Таким чином, слідчий суддя позбавлений можливості ознайомитися з нею та визначити її вмотивованість, а також встановити яким саме ознакам, передбаченим приписами ст. 98 КПК України відповідають вилучені речі та у чому це виявляється.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на думку слідчого є підстави для накладення арешту в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 239-1 КК, яка передбачає кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель, якщо це створило небезпеку для життя, здоровя людей чи для довкілля. При цьому, слідчим в обґрунтування свого клопотання не надано доказів того, що невстановленими особами вчинялось незаконне заволодіння саме ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель.

На час розгляду клопотання слідчим суддею не було надано жодних доказів чи то припущень, що невідомі особи створили небезпеку для життя, здоровя людей чи для довкілля, що є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 239-1 КК. Отже надані матеріали провадження не містять у собі даних про наявність обґрунтованої підозри у вчинені невстановленими особами злочину, передбаченого ч.1 ст. 239-1 КК, що є обов`язковою умовою для накладення арешту на майно з огляду на положення п.3 ч.2 ст.173 КПК.

Слідчий у клопотанні про накладення арешту на майно посилається, що вилучене майно є необхідним для призначення та проведення судових експертиз, процесуальних та слідчих дій, забезпечення дієвості кримінального провадження, сприятиме не допущенню дій спрямованих на відчуження та користування майном. Проте, які експертизи будуть призначатися з приводу транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, яким чином вони можуть бути використані під час проведення слідчих дій, ним не вказано.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить у чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, тобто відповідні дані і мають міститись у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із тим, при розгляді клопотання про накладення арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), що вилучені речі в рамках проведення огляду у кримінальному провадженні, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вищевказаного кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно, їх збереження як речових доказів.

Прокурор не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси особи, щодо майна якого вирішується питання.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставини та предмет доказування у кримінальному провадженні, що розслідується, враховуючи, що надані до клопотання матеріали не містять відомостей, які б слугували належним обґрунтуванням доводів, викладених у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.

Також, слідчий суддя, у порядку ч. 3 ст. 173 КПК України, яка регламентує, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, враховуючи що автомобіля марки SCANIA моделі Р400СВ8Х4ЕНZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки SCANIA моделі P400CB8X4EHZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , належить ТОВ "Сканія Кредіт Україна" , звертає увагу на необхідність повернення вилученого майна власнику.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст.ст. 7, 16, 98, 131, 132, 167-168, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволені клопотання слідчого СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000240 від 24.04.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України про арешт майна - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: