Провадження № 11-кп/824/184/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, студента НПУ ім. М.П. Драгоманова, працюючого бібліотекарем у літературному клубі «Промінь», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_9 , 22.06.2017 року, близько 13 години 30 хвилин, проходячи по тротуарній доріжці, поблизу супермаркету «АТБ», що за адресою: м. Київ, вул. О. Мішуги, 6, знайшов кастет. Після чого, діючи умисно, без установленого законом дозволу, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, поклав вказаний кастет до лівої кишені шортів, в які був одягнений, тим самим почав незаконно носити зазначений предмет при собі, без установленого дозволу.

У подальшому, ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, що виразилися у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, переніс вказаний кастет до будинку АДРЕСА_2 , де його було зупинено працівниками поліції.

У період часу з 16 години 30 хвилин по 17 годину 00 хвилин, ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції з лівої кишені шортів, в які був одягнений, кастет, який відноситься до холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2018 року скасувати, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, закрити, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно з ч.2 ст.263 КК України кримінальна відповідальність наступає за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу. Отже, суспільно небезпечним є діяння, яке полягає у поводженні з холодною зброєю без передбаченого законом дозволу. Таке діяння порушує норми права, що повинні міститися у законі, який визначає дозвільний порядок обігу зброї, встановлює заборону володіння, користування чи розпоряджання зброєю без дозволу, передбаченого таким законом. Відтак, вказана норма КК України є бланкетною та відсилає до закону, яким встановлено дозвільний характер цивільного обігу холодної зброї. Однак, такий закон в Україні відсутній з 2007 року. Із огляду на це, у діянні ОСОБА_9 відсутній об`єкт кримінального правопорушення, що виключає у його діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.263 КК України.

В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, вина ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованованого правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у районному суді.

ОСОБА_9 у суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Суду показав, що дійсно, 22 червня 2017 року, близько 13 години 30 хвилини, повертаючись із магазину «АТБ», що по вул. О. Мішуги в м. Києві додому, на асфальті побачив предмет чорного кольору, який підібрав та поклав до лівої кишені своїх шортів, щоб позбутися біля першого ж смітника. В подальшому його було зупинено працівники поліції, яким він віддав знайдений предмет.

Проте, у подальшому обвинувачений змінив свої показання та пояснив, що фактично визнає те, що він носив при собі холодну зброю, проте вказав, що в Україні не існує закону, який би забороняв носіння холодної зброї, оскільки діюча Інструкція не є законом. Крім того ОСОБА_9 вказав, що відповідно до положень ст.27 Конституції України вважає не тільки своїм правом, а й обов`язком захищати життя своїх близьких та своє, що і обумовило носіння ним кастету виключно для забезпечення безпеки.

Незважаючи на невизнання, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, повністю доводиться доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Так, будучи допитаним в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що приблизно в середині серпня 2017 року, точної дати він не пам`ятає, близько 16 години, був запрошений працівниками поліції в якості понятого. У його присутності та в присутності іще одного понятого обвинувачений дістав кастет, після чого було складено документи та опечатано кастет.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 22.06.2017 року та доданої до нього фототаблиці, о 16 годині 30 хвилин на асфальтованій ділянці місцевості, яка розташована по вул. О. Мішуги, 3 в м. Києві, в присутності понятих, громадянин, який представився як ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав з лівої кишені шортів, металевий предмет, схожий на кастет, що в подальшому був поміщений до пакету № 33443711 (а.п.48-53).

Відповідно до висновку експерта №8-5/1158 від 28.07.2017 року, вилучений в ході огляду місця події предмет, що знаходився в пакеті №33443711, є кастетом та належить до холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом (а.п.54-56).

При цьому вказані обставини щодо добровільної видачі кастету, який в подальшому було вилучено, були підтверджені і самим обвинуваченим.

Суттєвих порушень вимог кримінального процесуального кодексу при проведенні досудового розслідування місцевим судом встановлено не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що за відсутності в Україні закону, який би регулював порядок надання дозволу на носіння зброї, у діях ОСОБА_9 відсутня подія та склад злочину, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки норма ст.263 КК України є субсидіарною і для розуміння незаконності поводження зі зброєю, вимагає аналізу відповідного закону. При цьому поняття «закон», яке використав законодавець, має розширене тлумачення і включає в себе законодавство в цілому, в тому числі нормативні акти, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема Інструкцію «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, порушення якої утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст.263 КК України. Вказана позиція була зазначена у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.05.2018 року (справа № 127/27182/15-к).

Також, на відміну від Цивільного кодексу України, Кримінальний кодекс України є законодавчим актом, особливістю якого є те, що більшість норм його Особливої частини становлять заборонні норми, що забороняють певні вчинки людей (злочинна дія або злочинна бездіяльність) під загрозою застосування особливого виду державного примусу кримінального покарання, а не дозвільні.

Сама конструкція норми ч.2 ст.263 КК України побудована так, що відповідальність передбачена, в тому числі, за незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

При цьому, обвинувачений не надав доказів, що він має право на носіння холодної зброї, а тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_9 події та складу злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України є безпідставними.

Крім того, як вірно зазначив районний суд, загальновідомим є той факт, що в Україні обіг вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та холодної зброї є обмеженим.

Із огляду на викладене суд вважає доведеною винність ОСОБА_9 у незаконному носінні холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, та вважає вірною кваліфікацію його дій за ч.2 ст.263 КК України.

Таким чином, стороною обвинувачення надано достатні та достовірні докази вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 апеляційним судом встановлено не було.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, є студентом, працює, на спеціальних обліках не перебуває, раніше ні в чому осудному помічений не був, виявив бажання вступити до лав Національної гвардії України для захисту Батьківщини.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, місцевим судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 місцевий суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді штрафу.

Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Головуючий:

Судді: