Ухвала
Іменем України
26 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 476/194/17
провадження № 51-9875 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 4 червня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя смт Єланець Миколаївської області визнано винуватим та засудженим:

- за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років;
- за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і шість місяців. Призначено додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення права керування транспортним засобами строком на три роки. Вирішено питання повного та часткового задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та прокурора про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вироком районного суду ОСОБА_5 , визнано винуватим у тому, що він 22 грудня 2016 року близько 19:00 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2101 (д.н.з. НОМЕР_1 ), який мав відомі для нього технічні несправності, рухаючись в темний час доби, за умов обмеженої видимості по не засніженій поверхні та не освітленій міським електроосвітленням проїзній частині вул. Соборної в смт Єланець Миколаївської області зі сторони вул. Криничної в напрямку автодороги «Р-55» сполученням «Вознесенськ-Кривий Ріг» при проїзді в районі будинків № 162, 164 по вул. Соборна у напрямку перехрестя вулиць Соборної та Весняної, грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, під час руху не обрав безпечної швидкості, не був уважним і не врахував дорожньої обстановки, час доби, технічний стан свого автомобіля та власний фізіологічний стан, унаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу і допустив його виїзд на праве узбіччя, де здійснив наїзд на ОСОБА_8 , яка йшла по проїзній частині вул. Соборна по напрямку руху автомобіля, та від отриманих тілесних ушкоджень загинула.
Окрім цього, відразу після дорожньо-транспортної події, ОСОБА_5 , грубо порушуючи вимоги п. п. 2.10 «а», «б», «в», «г», «д», «е» Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для залишення на місці пригоди, з місця пригоди зник, залишивши потерпілу на узбіччі без допомоги, коли вона була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.
При перегляді справи 20 вересня 2018 року Апеляційний суд Миколаївської області в порядку ч. 2 ст. 404 КПК змінив вирок суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини останнього посилання суду першої інстанції на призначення ОСОБА_5 додаткового покарання, передбаченого ч. 2 т. 286 КК у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 порушує питання про скасування оспорюваного вироку районного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК та скасування оспорюваного рішення суду апеляційної інстанції в частині зміни вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 4 червня 2018 року в порядку ч. 2 ст. 404 КПК на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 указаного Кодексу з призначенням нового судового розгляду у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначає, що судами при винесенні судових рішень не в повному обсязі було враховано положення ст. 65 КК, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Окрім цього, потерпілий вказує на істотні порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при постановленні судового рішення. Вважає, що при перегляді справи апеляційний суд неправильно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК та безпідставно виключив з резолютивної частини вироку районного суду рішення про призначення засудженому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК, врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має сім`ю. Крім того, судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, а також враховано обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також судом враховано думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому найсуворішого виду та найбільшого розміру покарання, передбаченого відповідними санкціями статей.
Зваживши на всі наведені обставини, суд умотивовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання необхідного і достатнього для виправлення останнього та попередження нових злочинів.
У касаційній скарзі потерпілий не навів підстав вважати обране покарання явно несправедливим через м`якість і переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновки судів у частині призначення покарання ОСОБА_5 .
Фактично доводи ОСОБА_4 зводяться до того, що суди надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден сам потерпілий.
Апеляційний суд, обґрунтовуючи в ухвалі свою позицію, послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному провадженні та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності обставин справи та правової кваліфікації дій засудженого. При цьому проаналізувавши вирок суду, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення засудженому покарання та не знайшов при цьому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого. Зміст судових рішень не дає підстав вважати, що покарання засудженому призначено з порушення визначених у законі загальних засад.
Довід касаційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, при постановленні свого рішення про зміну оскаржуваного вироку на підставі ч. 2 ст. 404 КПК не є прийнятним.
Як убачається з наданої копії ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року, останній змінив вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 4 червня 2018 року відносно ОСОБА_5 , виключивши з резолютивної частини рішення суду першої інстанції про призначення засудженому додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки таке було призначене з порушенням положень ч. 4 ст. 52 та ч. 3 ст. 70 КК.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_10 у касаційній скарзі не навів, і таких даних із змісту судових рішень не вбачається. Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване та обґрунтоване і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Окрім цього, ОСОБА_4 ставить перед судом касаційної інстанції вимогу про скасування вироку районного суду та ухвали суду апеляційної інстанції в частині зміни оскаржуваного вироку, з призначенням нового судового розгляду у суді апеляційної інстанції, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК.
З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3