Справа № 314/5511/18
Провадження № 1-в/314/75/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2019 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Феодосія, АР Крим, громадянина України, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

По даній справі засуджений: 17.04.2014 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 22.01.2014 року по 28.07.2014 року,із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Початок строку: 22.01.2014 року, кінець строку: 16.07.2023 року,

про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

встановив:
засуджений Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20) ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання внаслідок його тяжкої хвороби.

Згідно медичної довідки філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області медичної частини № 20 засуджений ОСОБА_3 прибув до установи 15.08.2014 оку та пройшов первинний медичний огляд за результатами якого встановлено діагноз «Застарілий неконсолідований перелом верхньої третини лівої стегнової кістки» (травма в побуті 03.08.2013 року). З 14.05.2018 року по 11.06.2018 року знаходився на обстеженні в багатопрофільній лікарні при ДУ «» Стрижівська виправна колонія (№ 81) з діагнозом «Пресбіопія середнього ступеню ОU. IXC: атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ризик 3. СН-І ст.» Виписаний з рекомендаціями.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні на клопотанні наполягали, просили задовольнити.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.04.2014 року до 10 років позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Початок строку: 22.01.2014 року, кінець строку: 16.07.2023 року (з урахуванням ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.02.2016 року, відповідно до якої зараховано строк попереднього ув`язнення за ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі).

Згідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8 (зі змінами та доповненнями) факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбуванню покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за № 990/25767.
Встановлені захворювання засудженого ОСОБА_3 , не входять до згаданого Переліку.
Суд враховує, той факт, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, метою покарання є кара за вчинений злочин, а на момент розгляду подання до кінця строку відбування покарання засудженому залишилося відбути ще 4 роки 5 місяців 23 дні з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України позбавлення волі з призначених йому десяти.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому ОСОБА_3 ; сам засуджений також не зазначав про те, що медичне лікування йому не надається чи надається не в тому обсязі, що потрібно; відсутні підтверджуючі дані про те, що медично-лікувальний заклад виправної установи № 20 позбавлений можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне, відповідно до вказаних у медичній довідці захворювань, медичне лікування ОСОБА_3 .
Згідно з практикою Європейського Суду, порушення статті 3 Конвенції не може мати місце лише в зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи. Таке порушення може бути в зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", N 72286/01, пункти 104 - 106; рішення у справі Кінан (Кеепап) проти Сполученого королівства №27229/95, пункти 110-115). Стаття 3 Конвенції не зазначає про обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення від 11 липня 2006 року у справі "Рівьєр проти Франції", N 33834/03, пункт 62).
Таким чином, на думку суду, в розумінні ст. 3 Конвенції засудженим та його захисником у клопотанні, що розглядається та наданих матеріалах, не доведено, що у органу влади відсутня можливість здійснити всі дії, вжити заходів щодо запобігання настання негативних, шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого ОСОБА_3 . Крім того, й сам засуджений не вказує про наявність порушень, допущених адміністрацією колонії чи іншими органами, їх службовими особами, - будь-якого свого права, свободи чи інтересу.
З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 92-95 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська Вільнянська виправна колонія (№ 20) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.01.2019