Справа № 600/615/14-к
Справа № 1-в/600/12/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Козівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника Козівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова клопотання начальника Козівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криве, Козівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, засудженого 20.11.2015 року вироком Козівського районного суду Тернопільської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Козівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 звернулася в суд із клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 20.11.2015 року засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Зазначений вирок 10.02.2016 року набрав законної сили та 01.03.2016 року надійшов на виконання в Козівський районний сектор з питань пробації.

31.03.2016 року засуджений ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком відбування покарання у вигляді громадських робіт та наслідками ухилення від відбування громадських робіт і в цей же день йому під особистий підпис було вручено направлення для відбування покарання у вигляді громадських робіт за місцем проживання при Козівській селищній раді. 12.04.2016 року ОСОБА_5 надав письмове пояснення, в якому зазначив,що ним до Козівської селищної ради Козівського району було надано графік роботи з основного місця роботи ДП «Благоустрій-1» та графік прийому громадян, відповідно до яких часу на відпрацювання громадських робіт у нього немає, а субота і неділя є вихідними днями згідно законодавства України.

20.06.2017 року орган пробації направив до Теребовлянської місцевої прокуратури клопотання про вирішення питання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 25.12.2017 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України закрите у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, та враховуючи те, що засуджений ОСОБА_5 протягом двох років з дня набрання чинності обвинувальним вироком не відбув покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ст. 80 КК України.

Представник Козівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання та просила у задоволенні такого відмовити, посилаючись на те що засуджений ОСОБА_5 свідомо ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, оскільки мав можливість відбути призначене судом покарання, перебуваючи в основних щорічних відпустках за період з березня 2016 року по листопад 2018 року.

Засуджений ОСОБА_5 та захисник - адвокат ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду клопотання у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд даного клопотання у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника органу пробації, прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого та надані до суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 20.11.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

10.02.2016 року зазначений вирок набрав законної сили та 01.03.2016 року прийнятий Козівським районним сектором з питань пробації до виконання.

31.03.2016 року засуджений ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком відбування покарання у вигляді громадських робіт та наслідками ухилення від відбування громадських робіт і в цей же день йому під особистий підпис було вручено направлення для відбування покарання у вигляді громадських робіт за місцем проживання при Козівській селищній раді.

Начальник Козівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області в клопотанні про звільнення вказує про необхідність застосування ст. 80 КК України, відповідно до якої особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:

- закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків;

- неухилення засудженого від відбування покарання;

- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст. 80 КК України строків нового середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Статтею 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Як встановлено в судовому засіданні, за період часу з 20 листопада 2015 року засуджений ОСОБА_5 нового злочину не вчинив.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях засудженого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з такого.

Главою 6 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КВК України встановлено, що стосовно особи, яка ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали правоохоронним органам для відповідного реагування для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 КК України.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що не відбування покарання у виді громадських робіт та ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст. 389 КК України ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

Як установлено судом, Козівським ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0000161 від 12 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Постановою заступника начальника відділення поліції - начальника СВ Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_7 від 25.12.2017 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000161 від 12 жовтня 2017 року було закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України. Вказана постанова у встановленому законом порядку не оскаржувалася.

Як вбачається із змісту зазаначеної постанови, в ході досудового розслідування не здобуто достатніх доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_5 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Також за результатами службового розслідування, відображеними у висновку про результати службового розслідування по факту втрати вироку Козівського районного суду від 20.11.2015 року відносно ОСОБА_5 законної сили, затвердженому 09.11.2018 року начальником філії Державної установи "Центр пробації" в Тернопільській області ОСОБА_8 , встановлено що засуджений ОСОБА_5 протягом двох років не відпрацював жодної години громадських робіт, призначених вироком суду. На підставі ч. 1 ст. 80 КК України вирок Козівського районного суду від 20.11.2015 року стосовно ОСОБА_5 втратив законну силу. Дана ситуація виникла внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків начальником Козівського РС з питань пробації ОСОБА_9 , який був звільнений із займаної посади.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що засуджений за період з 20 листопада 2015 року жодного злочину не вчинив, факт ухилення від виконання вироку у суді не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчились.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

В той же час суд зазначає, що редакція частини третьої статті 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені висновки суду обґрунтовані також правовою позицією ВСУ висловленою в постанові від 24 грудня 2015 року 5-324кс15 винесеної за результатом неоднакового застосування положень ст. 80 КК України в якій дійшов висновку про те, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що є всі законні підстави для задоволення клопотання начальника Козівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання начальника Козівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_5 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 20.11.2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 120 годин громадських робіт, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Козівський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_1