справа № 208/761/19
№ провадження 1-кс/208/403/19
УХВАЛА
Іменем України

11 лютого 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , Прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , представників заінтересованих осіб ТОВ «Кодацьке-Агро» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Цукорпром» ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням Слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасове вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000316, -

в с т а н о в и в:

Слідчий, в провадженні якого знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 від 05 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, звернувся з погодженим з прокурором клопотанням, в якому просить суд, з метою збереження речових доказів, накласти арешт на металобрухт, який міститься в кузові вантажних автомобілів «КАМАЗ 5511», VIN: НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , «КАМАЗ 5511», VIN: НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 , «КАМАЗ 355111», VIN: НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 , вилучених 07 березня 2018 року під час проведення огляду вищезазначеного гаражу; вантажний автомобіль марки «КАМАЗ 5511», VIN: НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ТОВ «ЦУКОРПРОМ»; вантажний автомобіль марки «КАМАЗ 5511», VIN: НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 належить ТОВ «ЦУКОРПРОМ»; вантажний автомобіль марки «КАМАЗ 355111», VIN: НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 належить ТОВ «ЦУКОРПРОМ».

В обґрунтування потреби застосування даного виду заходів забезпечення кримінального провадження слідчий посилається на те, що 05 лютого 2019 року до ЧЧ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло анонімне повідомлення про те, що за адресою: проспект Аношкіна в м. Кам`янське, знаходяться вантажні автомобілі на яких невідомі особи здійснюють незаконне перевезення брухту чорних металів. Відомості за вказаних фактом СВ Кам`янського ВП 05 лютого 2019 року внесено до ЄРДР за № 0000316 від 05 лютого 2019 року за ч.1 ст.213 КК України. У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведені слідчі дії у ході проведення яких тимчасове вилучено майно, на яке просить накласти арешт у своєму клопотанні. Посилається на те, що вилучені предмети металобрухт та вантажні автомобілі, мають значення у кримінальному провадженні в якості речових доказів вчинення кримінального правопорушення, а також з метою попередити можливість приховання, пошкодження, псування, знищення, тому є потреба у накладенні арешту на вищевказане майно на підставі ст.ст.170, 171 КПК України,

В судовому засіданні слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 та прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити з посилання на те, що вилучені предмети: металобрухт та вантажні автомобілі мають значення у кримінальному провадженні в якості речових доказів вчинення кримінального правопорушення, а також з метою попередити можливість приховання, пошкодження, псування, знищення, тому є потреба у накладенні арешту на вищевказане майно на підставі ст.ст.170, 171 КПК України.

Прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 також надав суду пояснення, у якому просив суд також внести ухвалу про зобов`язання Кам`янський ВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості про вчинення посадовим особами ТОВ «Кодацьке Агро» кримінального правопорушення за ч.1, ч.4 ст.358 та ч.1 ст.366 КК України за фактом внесення недостовірних відомостей та товарно-транспортних накладних, створення та використання підроблених документів.

Представник заінтересованих осіб ТОВ «Кодацьке-Агро» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Цукорпром» ОСОБА_7 до адреси суду надали заперечення та в судовому засіданні вважають, що слідчим не доведено необхідності накладання арешту.

Так, представник заінтересованих осіб ТОВ «Кодацьке-Агро» ОСОБА_5 у своєму запереченні зазначив, що транспортні засоби, які були вилучені, належать на праві оренди ТОВ «Кодацьке-Агро» відповідно до договорів оренди майна, а металобрухт є бувші у використанні запасні частини, що належать на праві власності ТОВ «Кодацьке-Агро». Зазначив також, що вилучення автомобілів та вантажу було здійснено з порушенням вимог КПК України. Слідчим проведений огляд місця події, але протоколи огляду події водіям не надавався, також не надані протокол вилучення транспортних засобів, витяг з ЄРДР щодо внесення інформації за фактом події. В протоколах огляду місця події від 04.02.2019 року та в клопотанні слідчого відсутні докази, що підтверджують наявність кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а саме факт кримінального правопорушення відсутній. Окрім цього, водіями пред`явлено супровідні документи на вантаж, а саме: акт на відокремлення та реалізацію металобрухту від 30.01.2018 року; акт на відокремлення та реалізацію металобрухту від 31.01.2018 року; наказ про реалізацію металобрухту № 15 від 31.01.2019 року; наказ про реалізацію металобрухту № 14 від 30.01.2019 року; товарно-транспортна накладна № 31-01/2019 РКА-1 від 04.02.2019; товарно-транспортна накладна № 31-01/2019 РКА від 04.02.2019; договори поставки № 31-01/2019 РКА від 31.01.2019 та № 31-01/2019 РКА-1 від 31.01.2019. Відповідно до умов укладених договорів поставки ТОВ «Кодацьке-Агро» здійснювало поставку металобрухту ТОВ «Розвиток-СВ» у місце відвантаження. Також зазначив, що взагалі відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.213 КК України, автомобілі та металобрухт, що перебуває у користуванні та володінні ТОВ «Кодацьке-Агро» вилучені безпідставно.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, вислухавши учасників процесу, дійшов до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно абз.2 частини першої статті 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як встановлено в судовому засіданні в ході розгляду даного клопотання, 05 лютого 2019 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а саме незаконне перевезення брухту чорних металів.

У своєму клопотанню слідчий посилається, що необхідність накладення арешту є збереження речових доказів та вилучені предмети можуть використані як доказу у кримінальному провадженні.

Як вбачається з наданих суду представником заінтересованої особи документів транспортні засоби, які були вилучені, належать на праві власності ТОВ «ЦУКОРПРОМ» та на умовах договору оренди ТОВ «Кодацьке-Агро», що вбачається з наданих суду договорів оренди майна № 11/07-2018НЦК від 11 липня 2018 року, № 17/07-2018НЦК від 17 липня 2018 року, № 26/12-2017 АВКА від 26 грудня 2017 року, додатків № 1 до договорів, актів приймання передачі майна в оренду до договору оренди майна від 11 липня 2018 року, від 17 липня 2018 року, від 26 грудня 2017 року та додаткові угоди до договорів оренди майна, а також свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

Окрім цього, з наданих суду документів: акту на відокремлення та реалізацію металобрухту від 30.01.2018 року; акту на відокремлення та реалізацію металобрухту від 31.01.2018 року; наказу про реалізацію металобрухту № 15 від 31.01.2019 року; наказу про реалізацію металобрухту № 14 від 30.01.2019 року; товарно-транспортної накладної № 31-01/2019 РКА-1 від 04.02.2019; товарно-транспортної накладної № 31-01/2019 РКА від 04.02.2019; договорів поставки № 31-01/2019 РКА від 31.01.2019 та № 31-01/2019 РКА-1 від 31.01.2019 року видно, що металобрухт це є запасні частини, що належать на праві власності ТОВ «Кодацьке-Агро».

Судом також встановлено, що слідчому під час проведення огляду місця події водіями пред`явлено супровідні документи на вантаж та відповідно до умов укладених договорів поставки ТОВ «Кодацьке-Агро» здійснювало поставку металобрухту ТОВ «Розвиток-СВ» у місце відвантаження.

Як встановлено в судовому засіданні між ТОВ «РОЗВИТОК-СВ» та ТОВ «КОДАЦЬКЕ-АГРО» виникли правовідносини пов`язані із купівлю-продажу майна юридичними особами та відповідно мають господарсько-правовий характер.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним, рішення у справі «Іатрідіс проти Грецію, заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999- II. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля, рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

В п. 42 Рішення ЄЄ від 19.12.1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії» зазначається, що право власності включає «три чіткі правила» («three distinct rules»): мирного володіння власністю; (2) позбавлення права власності лише у визначених випадках; (3) держава має право контролювати користування власністю у відповідності до загального «публічного» інтересу, шляхом прийняття відповідних загальносуспільним інтересам законів.

У п. 49 Рішення ЄЄ від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України», суд вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (subject to the conditions provided for by law), а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

У п. 55 надано тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» (fair balance) між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Рішення Є.С. від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним»: друге речення § 1 передбачає, що позбавлення майна можливе лише в умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи стає значимим, якщо встановлено, що під час втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

На підставі ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий судця, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно частини 4 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий судця, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий судця, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція має найвищу юридичну силу; норми Конституції є нормами прямої дії.

Здійснюючи правосуддя в Україні суддя керується принципами верховенства права (ч. 1 ст. 129 Основного Закону).

Недоторканість права власності є однією з засад кримінального провадження, що закріплено п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КПК України).

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

В той же час, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України), а з урахуванням ч. 4 цієї статті, міжнародні договори, які ратифіковані Україною мають пріоритет над Кримінальним процесуальним кодексом України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ч. 1 ст. 2 КПК визначає, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Разом з тим, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Окрім цього, суд зазначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, про що передбачено в ч. 11 ст. 170 КПК.

Так, будь-яких доказів дійсності існування обставин, про які йдеться в ч. 11 ст. 170 КПК, матеріали клопотання не містять, та слідчим в судовому засіданні їх не доведено, у зв`язку з чим клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Окрім цього, ч.1 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

У зв`язку із зазначеним слідчий або прокурор після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний самостійно внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому вимога прокурора до суду про зобов`язання Кам`янський ВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості про вчинення посадовим особами ТОВ «Кодацьке Агро» кримінального правопорушення аза ч.1, ч.4 ст.358 та ч.1 ст.366 КК України за фактом внесення недостовірних відомостей та товарно-транспортних накладних, створення та використання підроблених документів є безпідставним.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 170, 173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасове вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000316, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний тексту ухвали проголошений 13 лютого 2019 року о 14.00 год.

Суддя ОСОБА_1