Дата документу 02.04.2019 Справа № 314/5289/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/771/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5289/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого.

По цій справі засуджений: 15.02.2017 Василівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційною суду Запорізької області від 11.05.2017 на підставі ч.5 ст.72. КК України зараховано у строк попереднього ув`язнення, а саме з 15.02.2017 по 11.05.2017 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Початок строку: 15.02.2017. Кінець строку: 19.11.2019.

Згідно з матеріалами провадження, до Вільнянського райсуду надійшло клопотання засудженого який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про його умовно-дострокового звільнення.
В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_7 зазначав, що він відбув 2/3 тому прохав звільнити його умовно-дострокового.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що на теперішній час суд не знайшов підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 оскільки він не довів своє виправлення та перевиховання.

Зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 випливає, що ухвалене судом рішення є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що перебуваючи в колонії він працював, за що має заохочення. Просить прийняти рішення про його умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала, ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Слід зазначити, що головним та вирішальним фактором в даному випадку є не сам факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Тому висновок суду про виправлення засудженого має базуватись на врахуванні даних про поведінку засудженого в цілому та його відношення до праці за ввесь період перебування у виправних установах.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час тримання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань» з 16.02.2017 по 06.060.2017 характеризувався наступним посередньо: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 06.06.2017 по 26.06.2017 відбував покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», характеризувався наступним чином: режим відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав. з 26.06.2017 по 13.03.2018 перебував на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», характеризувався наступним чином: режим відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 13.03.2017 відбуває покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», за час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування порушує, за що має 1 стягнення накладене правами начальника установи. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 2 рази заохочувався правами начальника установи. На виробництві установи не працевлаштований, до праці ставиться задовільно. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Не завжди має охайний вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але їх виконує. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. Не завжди бере особисту участь в організації виховних заходів, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не бере участь в роботі самодіяльних організаціях.

Таким чином, враховуючи дані, які характеризують особу засудженого в період відбування покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не була стабільно позитивною та активною.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

Доводи, на які посилаються засуджений в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування ухвали районного суду і застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4