ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1959/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/55/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю підорзрюваного- ОСОБА_6 ,

його захисників - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 11-cc/817/55/19 за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25.01.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с., зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_6 .

Строк дії ухвали встановлено до 24 березня 2019 року.

В апеляційних скаргах захисники підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Мотивують їх тим, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного у вказаному провадженні, оскільки не підписував повідомлення про підозру від 23.01.2019 року, а тому стверджувати про його вручення ОСОБА_6 немає підстав. Відмову ОСОБА_6 від отримання повідомлення про підозру, зафіксовану за допомогою рапортів слідчого та оперативних працівників вважають такою, що виходить за межі їх повноважень, оскільки протокол такої відмови не складався та поняті у відповідності до вимог ч.3 ст.104 КПК України не залучались, обовязкової участі захисника при цьому забезпечено не було, що суперечить вимогам ст.52 КПК України. В звязку з не набуттям їх підзахисним процесуального статусу підозрюваного просять відмовити у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Крім того, посилаються на грубе порушення слідчим та прокурором встановленого ч.1 ст.199 КПК України пятиденного строку подання клопотання до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання під вартою, що вважають підставою для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Вважають що слідчий суддя порушив вимоги ч.3 ст.197 КПК України, у відповідності до якої строк тримання особи під вартою може бути продовжено лише в межах строку досудового розслідування.

Також звертають увагу колегії суддів на те, що всупереч вимогам п.9 ч.1 ст.178 КПК України у клопотанні не зазначено про те, що до їх підзахисного вже застосовано запобіжний захід в межах іншого кримінального провадження, що суперечить КПК України та меті його застосування - запобігання існуючим ризикам.

Посилаються на безпідстане розслідування вказаного провадження без обєднання з іншими епізодами стосовно ОСОБА_6 та переслідування таким чином мети повторного обрання найбільш суворого запобіжного заходу до їх підзахисного, що суперечить меті, з якою вказане провадження було надіслане з СВ Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

Вказують на те, що слідчим суддею не наведено обгрунтування того,що хоча б один із ризиків, наведених у клопотанні не зменшилвся і продовжує існувати або зявились нові, які дають підстави для продвоження вказаного запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають заврешенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді, якими не може бути необхідінсть викоання вимог ст.290 КПК України.

На думку захисників підозрюваного слідчим суддею не дано оцінки обставинам, що характеризують підозрюваного, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проживає на орендованій квартирі у м.Харкові, не має постійного місця роботи, на життя заробляв розробкою програмного забезпечення.

Вважають висновок суду щодо неможливості застосування до ОСОБА_6 більш мякого запобіжного заходу необгрунтованим та невмотивованим з огляду на те, що після внесення його родичами застави у іншому кримінальному провадженні, яке розслідується СУ ГУНП в Тернопільській області та у якому до нього вже застосовувався найсуворіший вид запобіжного заходу, він не ухилявся від явки до слідчого та суду, не покинув територію України, хоча мав таку можливість, а здав слідчому на зберігання наявні у нього закордонні паспорти, що підтверджує можливість застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Посилаються також на визначення судом розмір застави з порушенням вимог ч.4 ст.182 КПК України: без врахування майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу, а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України. При цьому звертають увагу колегії суддів на практику Європейського суду з прав людини, у відповідності до якої розмір застави при обранні запобіжного заходу повинен визначатись з виходячи з характеристики особи обвинуваченого, його майнового стану та розміру прибутків. Вказують на те, що завдана потерпілій шкода становить 568 тис. грн., оскільки у скоєнні кримінального правопорушення підозрюються декілька осіб, то ця сума не може бути прибутком лише їх підзахисного, жодного рухомого чи нерухомого майна на праві власності у ОСОБА_6 немає, а тому вважають визначений судом розмір застави таким, що не відповідає даним що характеризують особу підозрюваного та його майновому стану.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги з викладених у ній мотивів, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою та просить залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження за апеляційною скаргою, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке внесено до ЄРДР 7 вересня 2018 року за № 0002066, за наступних обставин: 6 вересня 2018 року близько 18 год. ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та інші особи шляхом обману під приводом непритягнення до кримінальної відповідальності за нібито те що зять потерпілої ОСОБА_12 потрапив в аварію та збив людину, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_13 , 1937 р.н. у сумі 20000 доларів США, які остання добровільно самостійно передала ОСОБА_11 за адресою свого проживання по АДРЕСА_3 .

Під час розгляду клопотання слідчий суддя визнав доведеним: обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у скоєнні злочину предебаченого ч.4 ст.190 КК України. Такий висновок він зробив з долучених до клопотання протоколів слідчих дій, які визнав достатніми для того, щоб на даному етапі досудового розслідування переконати обєктивного спостерігача у тому що вказана особа можливо вчинила злочин.

В якості даних, які підтверджують продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підствою для обрання вказаного запобіжного заходу слідчий суддя навів те, що злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 відноситься до категорії особливо тяжких, покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним - позбавлення волі на строк до 12 років, повідомлення йому про підозру у скоєнні інших кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.190, ч.ч.2,3 ст.190 КК України, підозру у скоєнні злочинів у співучасті з іншими особами, дані про особу підозрюваного, який не одружений, ніде не працює, не має постійного проживання, стану його здоровя, репутації, міцності соціальних звязків та зважаючи на наявність ознак реального суспільного інтересу, який не дивлячись на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного продовжив найсуворіший вид запобіжного заходу- тримання під вартою.

Погоджуючись з визначеним при обранні вказаного запобіжного заходу розміром застави слідчий суддя виходив із суми коштів, якими незаконно заволодів підозрюваний та даних, які характеризують його особу, наявності інших підозр у скоєнні аналогічних кримінальних правопорушень, що свідчить про систематичність його протиправної діяльності та переслідуванння ним корисливих мотивів та мети незаконного збагачення за рахунок соціально вразливих верств населення пенсіонерів (вік потерпілої ОСОБА_13 становить 82 роки).

Обставинами, які перешкоджають завершенню досудового розслідування суд визнав необхідність виконання вимог ст.290 КПК України. Виходячи з вимог ст.3 КПК України, у відповідності до якої досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка завершується направленням до суду обвинувального акту, посилання захисників підозрюваного на продовження запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування не грунтується на вимогах закону. Згідно з вимогами ч.3 ст.219 КПК України строк ознайомлення стронами кримінального провадження з матеріалами досудового розслідування в порядку передбаченому ст.290 КПК України не включається у строки досудового розслідування, підстави зупинення досудового розслідування окремо визначені ч.1 ст.280 КПК України, час якого також не включається у строки досудового рослідування. Оскільки з часу повідомлення ОСОБА_6 про підозру у відповідності до вимог ч.1 ст.219 КПК України не сплило два місяці, протягом яких досудове розслідування повинно бути закінчено, досудове розслідування не зупинялось, а лише вказаний термін не включається у строк досудового розслідування, обвинувальний акт до суду ще не направлено, колегія суддів вважає, що повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та надання їй можливості ознайомитись з його матеріалами свідчить лише про проведення всіх необхідних слідчих дій у вказаному провадженні, а не завершення строку досудового розслідування, виконання вимог ст.290 КПК є обов"язковим , а тому суд підставно зіслався на необхідність ознаймлення сторін кримінального провадження з його матеріалами як на обставину, яка перешкоджає завершенню досудового розслідування.

Колегія суддів вважає такі висновки обгрунтованими, а доводи апелянтів щодо відсутності продовження існуванння ризиків, які стали підставою обрання вказаного запобіжного заходу, визначення непомірного розміру застави та неврахування слідчим суддею обставин, передбачених ст.178 КПК України такими, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали в апеляційному порядку.

Перевіряючи доводи захисників підозрюваного про не набуття їх підзахисним процесуального статусу підозрюваного у звязку з незафіксуванням у встановлений законом спосіб (шляхом складання у відповідності до вимог ст.104 КПК України протоколу про проведення процесуальної дії) його відмови в від вручення повідомлення про підозру, колегія суддів виходить з того, що повідомлення особи про підозру включає в себе кілька етапів, зокрема його складання слідчим, прокурором, підписання та вручення особі, а з оглянутого судом представленого слідчим відеозапису його вручення підозрюваному вбачається, що ОСОБА_6 відмовився від його отримання, примусового вручення вказаного повідомлення підозрюваній особі КПК України не передбачено, надіслання в порядку передбаченого КПК України для вручення повідомлень допускається лише у разі невстановлення місцезнаходження особи, а тому колегія суддів вважає що слідчий та прокурор дотримались встановленого законом порядку щодо вручення зазначеного повідомлення, а нескладення при цьому протоколу в порядку ст.104 КПК України не тягне за собою її недійсності, оскільки по суті повідомлення особі про підозру у скоєнні кримінального правопорушення є процесуальним рішенням прокурора, яке складається з декількох етапів, а не процесуальною дією в розумінні п.10 ч.1 ст.3 та ст. 103 КПК України.

З приводу тверджень захисників щодо порушення права на захист підозрюваного при врученні йому повідомлення про підозру, яка вручалась за наявності захисника підозрюваного, який здійснював свої повноваження в іншому провадженні яке розслідується стосовно ОСОБА_14 , слід зазначити, що у відповідності до вимог ч.1 ст.52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів є обовязковою, у цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття статусу підозрюваного, тому дії слідчого до моменту вручення підозри та під час неї не потребували обовязкової участі захисника, перед повідомленням ОСОБА_14 про підозру йому було розяснено права, передбачені ст.42 КПК України.

Питання розслідування даного кримінального провадження без його обєднання з провадженням за іншими епізодами злочинної діяльності ОСОБА_6 , які розслідуються СУ ГУНП в Тернопільській області, на що міститься посилання у постанові прокурора Чернівецької місцевої прокуратури щодо визначення підслідності даного провадження, не відноситься до компетенції слідчого судді, оскільки є правом прокурора та у відповідності до вимог ст.217 КПК України, у випадку наявності спору щодо підслідності кримінального провадження, його вирішує прокурор вищого рівня. Невиконання вимог прокурора може нести за собою дисциплінарну відповідальність.

Доводи захисників про відсутність доказів обгрунтованої підозри їх підзахисного у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України не грунтуються на матеріалах провадження, оскільки протоколи допиту потерпілої ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_11 здобуті в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження, а інші докази на її підтвердження виділені з матеріалів провадження, яке розслідується щодо ОСОБА_6 за фактами заволодіння ним разом з іншими особами шахрайським способом майном громадян у встановленому КПК України порядку . Згідно з практикою ЄСПЛ на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_14 до вчинення злочину є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів.

Щодо посилань апелянтів на невручення ОСОБА_6 копії клопотання та матеріалів, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слід зазначити що ОСОБА_6 відмовився їх отримувати у звязку з тим, що було встановлено слідчим суддею при отриманні клопотання, а тому у судовому засіданні він вручив їх підозрюваному та оголосив перерву до початку розгляду клопотання з метою надання йому часу для ознайомлення з вказаним клопотанням, що підозрюваний і зробив, тому його права визначені ч.2 ст.184 та п.3 ч.3 ст.184 КПК України було дотримано.

У КПК України не міститься заборон щодо застосування до однієї особи запобіжних заходів у межах різних кримінальних проваджень, тому посилання захисників обвинуваченого на порушення слідчим суддею вимог чинного законодавства при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні при вже обраному раніше у іншому провадженні щодо нього не грунтуються на вимогах закону. Як вказує ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року у відповідності до п.9 ч.1 ст.178 КПК України в клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчий, прокурор, крім підстав зазначених у ст. 177 КПК України, зобовязаний надати інформацію про застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів як у цьому кримінальному провадженні, так і в інших кримінальних провадженнях (за наявності відомостей про їх застосування), відповідні дані можуть бути представлені і стороною захисту та підлягають обовязковому врахуванню при обранні запобіжного заходу.

В зв"язку з наведеним, в задоволенні апеляційних скарг захисників підозрюваного слід відмовити, а ухвалу слідчого судді щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 182, 183, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційних скарг захисників підозрюваного відмовити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 24.01.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи