Провадження по справі № 1-кс/522/2498/19
11 лютого 2019 року м. Одеса
Гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду з клопотанням, про накладення арешту на майно, же належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 02.08.2006 року, а саме квартира, що складає-з двох жилих кімнат, житловою площею 31.1 кв.м. загальною площею 110,6 кв.м. квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка на даний час належить на праві приватної власності громадянки ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 4763, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» Одеської міської ради.
01.12.2006 року, та в подальшому як стало відомо після одужання після перенесеного інсульту та тривалістю лікування в різних лікарнях України та Закордоном, що ОСОБА_2 видав ОСОБА_6 довіреність від 06.08.2007 р., посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 2663.
Такого поручення ОСОБА_2 не надавав ОСОБА_6 на відчуження його квартири. ОСОБА_2 тривалий час розшукував ОСОБА_6 , який без його відома та згоди, скориставшись тим, що ОСОБА_2 знаходився 03.12.2007 року (що підтверджується листом про перетинання кордону ОСОБА_8 31.10.2007 року на реамаційному літаку ОСОБА_2 було вивезено на лікування в Австрію, м. Грац) на лікуванні ОСОБА_6 переоформив дану квартиру на свою сестру ОСОБА_9 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 03.12.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за р. № 2624, а згодом ОСОБА_6 відчужила цю квартиру на користь ОСОБА_11 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 10.09.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за р. № 5085.
Дана квартиру була викрадена поза волею та згоди ОСОБА_2 ст.388 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судці або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У зв`язку з чим, прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
У судове засідання прокурор, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання, не з`явилась.
Гр. ОСОБА_2 надав суду заяву про залишення клопотання про накладення арешту на майно без розгляду у зв`язку зі спливом потреби у вказаному арешті.
Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позов стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
11.02.2019 року гр. ОСОБА_2 надав суду заяву про залишення клопотання про накладення арешту на майно без розгляду.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про можливість залишення без задоволення клопотання гр. ОСОБА_2 та про повернення вилученого майна власнику за належністю.
Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, же належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 02.08.2006 року, а саме квартира, що складає-з двох жилих кімнат, житловою площею 31.1 кв.м. загальною площею 110,6 кв.м. квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка на даний час належить на праві приватної власності громадянки ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
11.02.2019