ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/524/18 Номер провадження 11-кп/814/391/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2018 року,

в с та н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бобрівник Зіньківського району Полтавської області, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 572 грн. віднесено на користь держави.

Вирішено питання щодо повернення речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним в тому, що він 18.11.2017 року, близько 23.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки „S-TELL M-510, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 449, 83 грн.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 572 грн.

При цьому зазначив, що покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, призначено судом нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.185 КК України, без обґрунтування того, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання та без посилання на положення ст.69 КК України.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_11 є учнем 2 курсу державного навчального закладу „Гадяцьке вище професійне аграрне училище та отримує стипендію, тобто має самостійний дохід, процесуальні витрати на залучення експерта необхідно стягнути з обвинуваченого.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, представника неповнолітнього потерпілого та потерпілого, захисника, обвинуваченого та законного представника неповнолітнього обвинуваченого, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим та просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши її доводи та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованим, докази стосовно фактичних обставин провадження ніким із учасників не оспорюються, на підставі ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались і апеляційні скарги з цього приводу не подавались.

Кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.185 КК України є правильною.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання вимогам закону є слушними.

Санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та інші більш суворі види покарання.

Статтею 69 КК України визначено можливість призначення менш суворого покарання, ніж передбачено законом. Разом з тим, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався та неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а тому вирок необхідно змінити.

Вирішуючи питання про призначення покарання, колегія суддів враховує такі обставини.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові №5-23кс15(16) від 14.04.2016, для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

Колегія суддів враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме, - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, навчається, позитивно характеризується, згідно з висновком органу пробації не становить високої небезпеки для суспільства, а також обставини провадження, у тому числі, що викрадений мобільний телефон повернуто потерпілому, який на даний час претензій до обвинуваченого не має. Викладені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави, застосувавши ст.69 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.185 КК України.

Також є слушними доводи прокурора про необхідність вирішення питання про процесуальні витрати.

Так, в резолютивній частині вироку суду першої інстанції зазначено, що процесуальні витрати віднесено на користь держави. Разом з тим, не зазначено, з кого саме витрати підлягають стягненню.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

ОСОБА_11 навчається, отримує стипендію, тобто має самостійний дохід і може нести матеріальну відповідальність.

Враховуючи викладене, витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи необхідно стягнути із ОСОБА_11 на користь держави.

Крім того, у вступній частині вироку місцевого суду невірно вказано рік народження обвинуваченого зазначено дату ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча згідно свідоцтва про народження ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок в цій частині необхідно уточнити.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2018 року відносно ОСОБА_11 змінити.

Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, а саме штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, із застосуванням ст.69 КК України.

Судові витрати за проведення експертизи в сумі 572,00 гривні стягнути з ОСОБА_11 на користь держави.

В порядку ст.404 КПК України уточнити вирок, вказавши у вступній частині вироку дату народження обвинуваченого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4