Справа № 317/3612/18
Провадження № 1-в/317/366/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,
представника адміністрації ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений 29.05.2006 Апеляційним судом Дніпропетровської області за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.02.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.01.2006 по 03.07.2006 включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , в якому адвокат ОСОБА_5 просив суд розглянути можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 та засуджений клопотання підтримали, просили його задовольнити. Засуджений ОСОБА_7 зазначив, що він розкаюється та усвідомлює свою провину, вважає, що довів своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, просив суд відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні представник адміністрації ДУ «БВК (№ 99)» також заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Вислухавши пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора та представника адміністрації виправної установи, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_7 , суд вважає, що клопотання захисника засудженого є таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 засуджений 29.05.2006 Апеляційним судом Дніпропетровської області за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.02.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.01.2006 по 03.07.2006 включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Початок строку: 07.01.2006 Кінець строку: 11.07.2020.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно з наданою до суду характеристикою, ОСОБА_7 , в силу ст. 89 КК України, попередніх судимостей не має.

В місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 13.01.2006. Під час тримання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо. Порушень режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.

З 08.08.2006 відбував покарання в Державній установі «Житомирська виправна колонія (№ 8)», характеризувався позитивно. Порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень не мав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався два рази правами начальника колонії.

З 17.08.2013 відбував покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризувався посередньо. За порушення встановлених заборон мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, за сумлінне відношення до праці мав чотири заохочення від адміністрації установи.

З 25.02.2017 перебував у слідчому ізоляторі міста Запоріжжя, де вимоги режиму тримання не порушував, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 07.08.2017 відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується наступним чином. За порушення встановлених вимог та заборон мав два стягнення правами начальника установи, які було знято та погашено у встановленому законом порядку.

На виробництві установи був працевлаштований на дільниці «виготовлення сувенірів» різноробочим, на теперішній час працевлаштований на дільниці «переробка поліетилену», де за виконання покладених обов`язків має три заохочення від адміністрації установи.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими негативної і позитивної спрямованості.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисної активності в організації їх роботи.

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Провину у скоєному злочині визнає повністю.

За вироком суду має позов на суму 100265,21 грн., який не відшкодований. В установі відсутні виконавчі листи на стягнення боргу.

12.09.2013 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України.

14.01.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

10.11.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить надана на нього характеристика.

Також суд враховує думку представника адміністрації ДУ «БВК (№ 99)» про те, що засуджений ОСОБА_7 , за час перебування в установі, не довів свого виправлення.

Таким чином, суд вважає, що засуджений ОСОБА_7 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Крім того, слід звернути увагу на те, що 10.11.2016 комісією установи ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, як такому, який не довів свого виправлення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текс ухвали складено 11.12.2018.

Суддя ОСОБА_1