Справа № 504/4278/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав Одеської області клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, зі слів студента 3 курсу Березівського вищого професійного училища Одеського національного політехнічного університету, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 .
В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та слідчий СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 підтримали заявлене клопотання, просили суд його задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у ньому.

Захисник адвокат ОСОБА_6 просила обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, раніше не судимий.

Підозрюваний ОСОБА_5 в свою чергу вину у вчинені інкримінованого правопорушення визнав, погодився з думкою свого захисника щодо обрання йому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до клопотання 23.11.2018р., приблизно о 01:30 год., у ОСОБА_5 , який направлявся з бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в с. Курісове, за місцем свого мешкання, виник умисел протиправно проникнути на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_8 , з метою відкритого викрадення майна.

На виконання своїх протиправних дій ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, проник на подвір`я ОСОБА_8 , зайшовши зі сторони городу. Підійшовши до вікна будинку та впевнившись, що в кімнаті є господар, який не спить, ОСОБА_5 направився до вхідних дверей та шляхом застосування фізичної сили (штовхання), відчинив двері, які були зачинені зсередини на металевий замок, тримаючи в руці сокиру.

Проникнувши у будинок, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 під загрозою фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 300 гривень, мобільний телефон марки «Sigma» в корпусі чорного кольору вартістю 735 гривень, imei 1: НОМЕР_1 , підключений до оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , на рахунку якого було 110 гривень, imei 2: НОМЕР_3 , підключений до оператора стільникового зв`язку ПрАТ «МТС» № НОМЕР_4 , на рахунку якого було 90 гривень, мобільний телефон марки «Prestigio» в корпусі чорного кольору, imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_3 , який матеріальної цінності не представляє, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд.

Вказаними умисними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1235 гривень.

Правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення є ч.3 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Слідчим відділенням Лиманського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001779 від 23.11.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

23.11.2018р. о 22:15 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

24.11.2018р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

В обґрунтування обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення прокурор в судовому засіданні зазначив, що це є:

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 від 23.11.2018р., яка повідомила про обставини вчинення злочину відносно неї, описала прикмети злочинця та надала підтверджуючі документи на викрадене майно;

-протокол огляду місця події від 23.11.2018р., а саме будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено викрадене у ОСОБА_8 майно.

-протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 24.11.2018р., який був запрошений в якості понятого при огляді будинку, розташованого в АДРЕСА_2 .

-протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 24.11.2018р., яка була запрошена в якості понятого при огляді будинку, розташованого в АДРЕСА_2 .

-протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 26.11.2018р.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter против Austria/;

- ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier против France/.

Доцільність тримання під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи принцип презумпції невинуватості, правила поваги свободи особи, приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчий суддя, бере до уваги докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Оцінюючи ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя зазначає наступне.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Слідчий суддя вважає, що небезпека переховування ОСОБА_5 здається явно переконливою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, не одружений, немає на утриманні недієздатних утриманців, офіційного місця роботи. При цьому слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, однак цього не є достатнім для усунення зазначеного ризику.

Оцінюючи ризик того, що ОСОБА_5 може впливати на потерпілу та свідків кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Реальна небезпека чинення тиску на свідків може мати місце на початковій стадії досудового розслідування цієї справи, і може зменшитись лише з певним часом (справа «Летельє проти Франції», 12369/86, 26 червня 1991 року).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого умисного злочину по відношенню до особи похилого віку, на теперішній час досудове розслідування триває, як наслідок існує реальна необхідність допиту якомога більшого кола осіб, проведення більшого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, відтак, на переконання слідчого судді, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску підозрюваного на свідків та потерпілу. Тому, перебуваючи на волі ОСОБА_5 , шляхом вмовляння, переконання чи погроз, може вплинути на потерпілу/свідків з метою зміни їх показань під час подальшого судового розгляду.

Слідчий суддя додатково звертає увагу на протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 від 26.11.2018р., в якому остання повідомила, що в правій руці у ОСОБА_5 була сокира, яку останній тримав на рівні її обличчя, створював на неї тиск, при цьому погрожував її застосувати, якщо вона не віддасть йому гроші та телефон. Окрім цього, після того, як він заволодів її майном, уходячи крикнув, що якщо вона комусь щось розкаже, то він прийде та вб`є її, також він сказав, що буде періодично до неї заходити.

Вказані обставини черговий раз підтверджують заявлений ризик незаконного впливу на потерпілу.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 не має законних джерел заробітку, зважаючи на обставини справи, приймаючи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, у слідчого судді існують достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому, з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення завдань, визначених у ст.2 КПК України, проведення досудового розслідування у розумні строки, з метою виключення спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою недопущення вчинення іншого кримінального правопорушення, уникнення спроб незаконного впливу на потерпілу/свідків, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність у обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.9 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, підозрюваним ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_6 , в супереч положень ст.132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені ризики та обставини, визначені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, є неактуальними та недоведеними.

Також, захисник ОСОБА_6 наголошувала на тому, що ОСОБА_5 навчається в Березівському вищому професійному училищі Одеського національного політехнічного університету, що свідчить про його соціальні зв`язки, однак офіційного підтвердження цьому не має. Як пояснила в судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 , нею направлявся відповідний запит до вказаного навчального закладу, проте на сьогоднішній момент відповідь так і не надійшла. Додаткових характеризуючих даних на підозрюваного під час розгляду клопотання надано не було.

Оцінивши доводи сторони захисту, слідчий суддя зазначає, що однієї тієї обставини, що підозрюваний має постійне місце проживання, є не судимим, нібито навчається в училищі, не достатньо для виправдання заявлених в клопотанні ризиків, тому вважає неможливим обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Обираючи підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що саме цей запобіжний захід забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 вчинений із погрозою застосування насилля, слідчий суддя вважає, що встановлювати розмір застави є недоцільним.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеська установа виконання покарань (№21) Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України» строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з 23 листопада 2018 року 22 год. 15 хв.

Закінчення строку тримання під вартою визначити 22 січня 2019 року 22 год. 15 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Термін дії ухвали до 22 січня 2019 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1