Дата документу 05.02.2019 Справа № 325/1002/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №325/1002/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/457/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, громадянина України, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Приазовським районним судом Запорізької області),

ВСТАНОВИЛА:

захисник - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.263, ч.1 ст.258-3 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.1 ст.258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_6 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 січня 2015 року на майно вилучене у ОСОБА_6 - посвідчення водія № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , видане 1-м відділенням РЕР м.Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області; мобільні телефони: марки Nokia model: 1280, IMEI НОМЕР_2 з SIM-картою оператора Київстар і марки Lenovo model: НОМЕР_3 , IMEI1 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 з SIM-картою оператора Київстар.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати на залучення експертів в розмірі 10276 гривень 90 копійок на користь держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року) зараховано в строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 05 січня 2015 року по 12 березня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити провадження у справі, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.258-3, ч.3 ст.263 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_6 затриманий за підозрою у вчиненні злочину 05 січня 2015 року та до 12 березня 2015 року знаходився під вартою. З самого початку досудового розслідування та затримання ОСОБА_6 без будь-якого примусу надавав співробітникам правоохоронних органів правдиві показання щодо своєї участі та відомих фактів про діяльність терористичної організації «ДНР». Крім того, саме після затримання на підставі показань самого ОСОБА_6 у правоохоронних органів з`явилися підстави для проведення обшуку, в ході якого були виявлені та вилучені бойові припаси. Всі зазначені обставини беззаперечно свідчать про добровільне повідомлення ОСОБА_6 про діяльність терористичної організації та про місцезнаходження придбаних ним бойових припасів, а тому суд повинен був звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.258-3, ч.3 ст.263 КК України. Проте, суд безпідставно та незаконно дійшов висновку про неможливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Згідно з вироком суду, у період з кінця серпня 2014 року по кінець листопада 2014 року ОСОБА_6 (позивний «Філя»), діючи умисно на території Донецької області, за власним бажанням та з особистої ініціативи, вступив до лав, а в подальшому брав участь у діяльності терористичної, згідно абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», організації «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), утвореної 07 квітня 2014 року в м. Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, а саме - шляхом відокремлення від України території Донецької області в порушення порядку, встановленого Конституцією України, згідно ст.ст. 2, 73 якої, територія України є цілісною і недоторканою, а питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб, під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації.

Завідомо для ОСОБА_6 учасники вказаної терористичної організації з моменту її створення систематично вчиняли на території України терористичні акти, здійснювали залякування населення, вбивства громадян, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування України, вчиняли інші тяжкі й особливо тяжкі злочини.

ОСОБА_6 усвідомлював, що основною метою діяльності терористичної організації «ДНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР» на території Донецької області в порушення порядку, встановленого ст.ст.2,73 Конституції України.

Вказана терористична організація завідомо для ОСОБА_6 є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входили до вказаних блоків.

При цьому, на керівників та учасників силового блоку (не передбачених законом збройних формувань) покладається забезпечення стійкості терористичної організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу, на представників політичного блоку покладаються організація збору та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до терористичної діяльності, чим також забезпечується існування вказаної терористичної організації.

Терористична організація «ДНР» завідомо для ОСОБА_6 має стабільний склад лідерів вказаної терористичної організації, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року, у Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року, в Постановах Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22 липня 2014 року, «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року, «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22 липня 2014 року, «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року.

13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію. 07 жовтня 2014 року наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України за №33/6/9 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.

Достовірно усвідомлюючи всі наведені вище обставини, ОСОБА_6 наприкінці серпня 2014 року (точна дата не встановлена) за власною ініціативою, діючи умисно з метою участі в терористичній організації «ДНР», яка була спрямована на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, шляхом безпосередньої участі в непередбачених законом збройних формуваннях зазначеної терористичної організації, за власним бажанням прибув до м.Новоазовська Донецької області, де вступив до непередбаченого законом збройного формування підрозділу «Сват» терористичної організації «ДНР», тобто, став учасником організації та здійснював чергування на блок - посту поблизу АДРЕСА_2 , для охорони військової техніки поблизу вказаного населеного пункту та проходження підготовки зі стрільби з міномета та іншої зброї.

При цьому, ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом на участь в терористичній організації «ДНР», усвідомлював, що така організація функціонує на території України незаконно та, що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяними у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

ОСОБА_6 , вступаючи до складу незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР», а саме підрозділу «Сват», був достовірно обізнаним, що остання відноситься до збройних формувань, а саме має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації, використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів), має воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області «блок-постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України й іншим військовим формуванням України), має для цього відповідні матеріальні засоби, а саме: вогнепальну зброю - автомати, бойові припаси (патрони), тощо.

Окрім цього, ОСОБА_6 усвідомлював, що зазначений підрозділ терористичної організації «ДНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

При здійсненні своєї злочинної діяльності у складі не передбачених законом збройних формувань терористичної організації «ДНР» ОСОБА_6 користувався позивним «Філя». Для зв`язку використовував наступні номери мобільних телефонів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 . Перебуваючи на території с.Ужівка (на той час с.Ленінське) Новоазовського району Донецької області у складі не передбаченого законом збройного формування - підрозділу «Сват» терористичної організації «ДНР», приблизно з кінця серпня до кінця листопада 2014 року ОСОБА_6 здійснював чергування на блок - посту поблизу вищевказаного населеного пункту, здійснював охорону військової техніки та проходив підготовку зі стрільби з міномета.

05 січня 2015 року ОСОБА_6 було затримано співробітниками Управління СБ України в Донецькій області та доставлено до слідчого відділу Управління СБ України в Донецькій області.

Крім того, 29 грудня 2014 року (точний час не встановлено) ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, без дозволу, передбаченого діючим законодавством України: Постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, придбав шляхом безоплатного отримання від невстановленого представника терористичної організації «ДНР» із позивним « ОСОБА_9 » дві осколкові ручні гранати оборонної дії Ф-1 разом із запалами до них, 3 осколкові гранати - постріли ВОГ - 25 ВП, 90 патронів калібру 5,45x39 мм, які незаконно переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у подальшому зберігав.

06 січня 2015 року в період часу з 12 години 05 хвилин до 13 години 53 хвилин в ході обшуку, проведеного співробітниками Управління СБ України в Донецькій області за адресою: м.Маріуполь, пров. Ризький, 80 за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено:

- 2 осколкові ручні гранати оборонної дії Ф-1, 2 запали з маркуванням «УЗРГМ» та УЗРГМ-2, які в поєднанні між собою, відповідно до висновку експерта ЗЕС ІСТЕ СБ України, відносяться до боєприпасів;

- 3 осколкові гранати - постріли ВОГ - 25 ВП, з маркуванням «ВМГ-П», які відповідно до того ж висновку експерта відносяться до боєприпасів;

- 90 патронів калібру 5,45x39 мм, які відповідно до висновку експерта є боєприпасами та придатні для здійснення пострілів.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.263 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорюється.

В апеляційній скарзі захисник просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.258-3, ч.3 ст.263 КК України, вказуючи на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував вказані положення закону.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.258-3 КК України, звільняється від кримінальної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, особа, крім організатора і керівника терористичної групи чи терористичної організації, яка добровільно повідомила правоохоронний орган про відповідну терористичну діяльність, сприяла її припиненню або розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації, якщо в її діях немає складу іншого злочину.

Звільнення від кримінальної відповідальності за діяння, передбачене ст.258-3 КК України, можливе за певної позитивної посткримінальної поведінки. Його умовами є: 1) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.258-3 КК України; 2) добровільне, тобто вчинене за власною волею, незалежно від мотивів, повідомлення правоохоронного органу про терористичну діяльність терористичної групи чи терористичної організації; 3) сприяння: а) припиненню діяльності терористичної групи чи терористичної організації або б) розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку зі створенням або діяльністю такої групи чи організації; 4) відсутність у діях особи складу іншого злочину.

Добровільність повідомлення правоохоронного органу про відповідну терористичну діяльність означає вчинення цих дій із власної волі, з різних мотивів, при усвідомленні можливості подальшого безкарного продовження вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно не з`являвся до правоохоронних органів, а був затриманий співробітниками відділу контррозвідки УСБ України в Донецькій області під час вчинення ним злочину. Зазначене свідчить про відсутність ознаки добровільності щодо повідомлення правоохоронного органу про відповідну терористичну діяльність.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після скасування ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12 березня 2015 року запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, останній ухилився від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Донецькій області від 23 березня 2015 року ОСОБА_6 було оголошено у розшук.

Отже, матеріали кримінального провадження не містять і даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 будь-яким чином сприяв припиненню терористичної діяльності або розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.263 КК України звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» N3 від 26 квітня 2002 року, звертає увагу судів на те, що під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч.3 ст.263 КК України, є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-які із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_6 самостійно та добровільно здав органам влади бойові припаси до моменту проведення обшуку за місцем його проживання та відповідно їх вилучення, хоча мав можливість і надалі їх зберігати.

Відтак підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України, як про це йде мова в апеляційній скарзі захисника, також відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначеній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.263, ч.1 ст.258-3 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4