ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 341/1902/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4817/32/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзвязку кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маріямпіль Галицького району Івано-Франківської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

засуджено за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3055 грн. 96 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В порядку розподілу процесуальних витрат стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 12 500 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Цивільний позов прокурора про відшкодування вартості лікування потерпілої від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 2 099 грн. 64 коп., які зараховано до відповідного бюджету за рахунок якого фінансується Галицька центральна районна лікарня.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, а також задовольнити в повному обсязі цивільний позов.

Вказує, що суд неналежно оцінив усі обставини, що впливали на призначення покарання, а тому призначив ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК покарання у виді штрафу, яке, згідно санкції вказаної статті, є самим м`яким. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 свою вину визнав частково, а заявлений нею цивільний позов заперечив.

Також вважає, що судом несправедливо занижено розмір моральної шкоди, оскільки через знівечене обличчя, відновлення якого тривало довгий період, обмежувала себе у спілкуванні з оточуючими. Крім того, процес заподіяння такого роду тілесних ушкоджень і в такий спосіб призвело до переривання звичайного життєвого її ритму.

Згідно вироку суду 05 грудня 2014 року близько 16 год. 30хв. в АДРЕСА_1 , навпроти спільної межі господарства потерпілої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин та через намагання ОСОБА_6 зрізати напівсухе дерево береста, виник черговий конфлікт, в результаті якого обвинувачений тримаючи, у своїх руках бензопилу марки «STIHL MS360», усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно і раптово для ОСОБА_7 , направив шину бензопили у праву ділянку обличчя потерпілої, внаслідок чого спричинив останній дві рвано-пильні рани на обличчі справа. Продовжуючи вчиняти умисні дії, обвинувачений направив шину з ланцюгом бензопили до грудей ОСОБА_7 , у результаті чого спричинив останній, яка з метою самозахисту виставила перед собою праву руку, рвано-пильну рану на 1-му пальці правої кисті.

Спричинені ОСОБА_7 рвано-пиляні рани в ділянці обличчя та рвано-пиляну рану в ділянці 1-го пальця правої кисті відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши суддю доповідача, міркування потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої та просили її задовольнити з наведених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої і вважає вирок місцевого суду законним і обгрунтованим і просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив залишити вирок суду без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог суд першої інстанції в повній мірі дотримався. Посилання потерпілої та її представника на м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання без врахування тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості є необґрунтованим.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, зокрема те, що він на обліку у наркологічному і психоневрологічному кабінетах не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено.

Окрім цього, покарання, призначене судом першої інстанції, апеляційний суд також вважає достатнім і справедливим, і таким, що відповідає засадам призначення покарання.

Тому підстав для застосування до ОСОБА_6 більш тяжкого покарання апеляційний суд не вбачає.

Крім того, на думку колегії суддів, необґрунтованим є також і твердження в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 про те, що місцевим судом задоволено цивільний позов в розмірі, що не відповідає спричиненій моральній шкоді.

Так, згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, майнового стану відповідача.

Як вбачається з вироку, місцевий суд, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 частково, врахував усі обставини, при яких було заподіяно матеріальну та моральну шкоду потерпілій, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про задоволення цивільного позову ОСОБА_7 у визначеному розмірі відповідає вимогам ст.1167 ЦК України. При цьому судом враховано перенесені потерпілою фізичні і моральні страждання, вимушені зміни у її життєвих стосунках та правильно задоволено заявлені нею вимоги щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 колегія суддів вважає законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , з наведених у ній мотивів, не вбачає.

При цьому згідно із змістом пункту 2 частини 1 статті 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності становлять три роки і у вказаному кримінальному провадженні з урахуванням вчинення злочину, подія якого припадає на 05 грудня 2014 р., закінчилися 05 грудня 2017 р., а вирок щодо ОСОБА_6 проголошено 30 листопада 2016 р. та він набрав законної сили 28 листопада 2018 р.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі частини 5 статті 74 КК.

За таких обставин суд зобов`язаний звільнити особу від призначеного покарання за частиною 2 статті 125 КК на підставі частини 5 статті 74 КК та змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_6 .

Так, суд апеляційної інстанції на підставі частини 2 статті 404 КПК, виходячи за межі апеляційної скарги, вважає за необхідне змінити вирок районного суду, оскільки таке рішення покращує становище особи.

Таким чином, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На підставі частини 2 статті 404 КПК вирок Галицького районного суду Івано-Франківської обл. від 30 листопада 2016 р. щодо ОСОБА_6 змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за частиною 2 статті 125 КК на підставі статті 49, частини 5 статті 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи