Справа № 465/176/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/190/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 259 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 5 червня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Франківського районного суду м. Львова від 5 червня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України, та призначено йому покарання два роки позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно після проголошення вироку.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту взяття ОСОБА_6 під варту, тобто з 5.06.2018 року.

Скасовано дію ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2017 року про накладення арешту.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 9 жовтня 2017 року, о 16 год. 17 хв., зі свого мобільного телефону марки Ergo», моделі «F180 Start Dual SIM», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилася SIM-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , зателефонував в Управління інформаційно-аналітичної підтримки КП «102» ГУ НП у Львівській області, повідомивши про те, що замінований в`їзд на АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що поширена ним інформація є неправдивою і розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху в населення, порушить громадську безпеку, викличе паніку та дезорганізує роботу підприємств, які знаходяться поряд із вказаним ОСОБА_6 місцем.

Згідно з Актом перевірки на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів № 512/17 від 09.10.2017 року вибухотехнічного управління ГУ НП у Львівській області огляд відбувся з 16:40 год. по 17:20 год. на території в`їзду на підприємство ХРТ «Текстиль», яке розташоване за адресою м. Львів, вул. Наукова, 7, та вибухових пристроїв, вибухових речовин виявлено не було.

Згідно з Актом застосування службової собаки від 09.10.2017 року огляд розпочато з 16:40 год. по 17:20 год. проїжджої частини, клумб, дерев та прилеглої території за адресою м. Львів, вул. Наукова, 7 та вибухових пристроїв, вибухових речовин виявлено не було.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 5 червня 2018 року змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_6 покарання, визначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначає, що суд першої інстанції у вироку не навів достатньо обґрунтувань, чому виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а обране йому покарання не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого та є занадто суворим.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора - на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 259 КК України. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо покарання, з яким сторона захисту не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 259 КК України, є тяжким злочином); обране з врахуванням обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття у вчиненому злочині; особи обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України несудимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в психоневрологічному диспансері та наркологічному диспансері не перебуває, та призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Покликання сторони захисту на неврахування судом обставин, що характеризують особу обвинуваченого, як на підставу зміни вироку, колегія суддів до уваги не бере.

Призначивши ОСОБА_6 покарання два роки позбавлення волі, що є мінімальним покаранням, передбаченим ч.1 ст. 259 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 як на підставу застосування ст. 75 КК України, зважаючи на обставини злочину, особу обвинуваченого та на призначене покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром, колегія суддів до уваги не бере.

За змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для пом`якшення покарання, застосування ст. 75 КК України чи обрання покарання не пов`язаного з позбавлення волі ОСОБА_6 не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді двох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Франківського районного суду м. Львова від 5 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для обвинуваченого в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4