Справа № 504/390/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" листопада 2018 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в смт. Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Жовтневе Болградського району Одеської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця - зенітника військової частини НОМЕР_1 , солдата

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України,

встановив:
Судовим розглядом встановлено, 18.04.2011 року ОСОБА_4 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня ОСОБА_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18.04.2011 року №17 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсант.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 18.04.2011 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2011 року №157 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця - зенітника зазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом, на посаді стрільця - зенітника військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, з метою ухилитися від військової служби, 04.09.2014 року о 9.00 год. вчинив нез`явлення на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжував незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України.
Правова кваліфікація вчиненого злочину ч. 1 ст. 408 КК України, а саме - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу, з метою ухилитися від військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.1 ст.408 КК України винним себе визнав повністю не оспорюючи докази здобуті органами досудового розслідування, у вчиненому розкаявся.
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби.
При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, визнав себе винним у скоєному правопорушенні, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до положень ст. 66 КК України, являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений в судовому засіданні заявив клопотання про застосування відносно нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він є учасником бойових дій.
Захисник ОСОБА_5 судовому засіданні просив задовольнити клопотання обвинуваченого про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Відповідно до довідки №1268 від 10.09.2014 року ОСОБА_4 , перебував на службі у військовій частині НОМЕР_1 згідно розпорядження начальника Генерального штабу ЗСУ №304/2904 від 26.06.2014 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2014 року №140 був відряджений в район виконання завдань в розпорядження ПЗК АТЦ при СБУ на території Донецької та Луганської області в складі підрозділів антитерористичної операції та являється учасником АТО, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вчинив до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Судові витрати по справі відсутні.
Запобіжні заходи, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 по даній справі не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 народження від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 від призначеного судом покарання повністю звільнити за вироком суду від 21 листопада 2018 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1