ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 648/3110/18
Провадження № 11-сс/819/106/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_2
Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі - ОСОБА_5
З участю прокурора - ОСОБА_6
Представника потерпілого - ОСОБА_7
Адвоката - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001297 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 19.10.2018 року про відмову в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, -
в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме на автокран «ЗИЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб; вантажний автомобіль «КАМАЗ 354112», реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ; залізобетонні плити, в кількості 15 (п`ятнадцяти) штук.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому апелянт вказує на те, що відповідно до протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2018 року, показів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , постанови про визнання по справі речовими доказами, транспортні засоби марки «ЗИЛ» моделі 133 ГЯ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , «КАМАЗ» 354112, реєстраційний номер НОМЕР_6 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а 15 бетонних плит, які в момент вилучення, були завантаженні до автомобіля «КАМАЗ» 354112, є об`єктами кримінально протиправних дій. Просить скасувати дану ухвалу слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 19.10.2018 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, а саме: автокран «ЗИЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб; вантажний автомобіль «КАМАЗ 354112», реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ; залізобетонні плити, в кількості 15 (п`ятнадцяти) штук.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку представника МКП «Миколаївводоканал», яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку адвоката ОСОБА_8 , яка заперечували проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що закріплені у частині третій статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Тобто, для можливості застосування у кримінальному провадженні будь-якого заходу забезпечення обов`язковому доведенню підлягають одночасно всі наведені обставини. При цьому не доведення попередньої обставини виключає необхідність встановлення усіх наступних обставин.

Разом з тим, з матеріалів долучених до клопотання, а саме витягу з ЄРДР, копії протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2018 року, письмових пояснень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та постанови про визнання по справі речовими доказами, не вбачається даних, які свідчать про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт транспортних засобів, свідоцтв про їх реєстрацію у кримінальному провадженні.

Так із клопотання слідчого вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою, найняли для реалізації свого злочинного умислу водіїв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які мали транспортні засоби НОМЕР_2 атокран ЗІЛ д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 та перебуває в користуванні у ОСОБА_9 та автомобілі КАМАЗ 354112 д/н НОМЕР_7 з причепом д/н НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 .

Згідно протоколів допиту в якості свідків ОСОБА_10 (а.с.16-17) та ОСОБА_9 (а.с.18-19) вбачається, що їх найняли для виконання робіт по завантаженню та перевезенню залізобетонних плит, т.я. у них у власності є необхідні транспортні засоби.

Тобто з даних матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знаходилися в змові з іншими особами при здійсненні крадіжки залізобетонних плит, а отже, із зазначеного вбачається, що прокурором не доведено необхідності арешту майна, а саме автокрану «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб та вантажного автомобіль «КАМАЗ 354112», реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та наявності ризиків, правової підстави арешту, зокрема те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження, а також, прокурор не довів, що транспортні засоби та свідоцтва про їх реєстрацію відносяться до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, в зв`язку з чим, слідчий суддя вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт цього майна.

Одночасно колегія суддів вважає, що висновк суду першої інстанції про недоцільність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, визнане речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, а саме 15 (п`ятнадцять) залізобетонних плит, так як останні обліковуються на балансі Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал», у зв`язку із чим можуть бути передані на відповідальне зберігання представнику Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» є безпідставними, т.я. згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, якими є вилучені залізобетонні плити.

Отже, із зазначеного вбачається, що прокурором доведено необхідності арешту майна та наявності ризиків, правової підстави арешту відносно 15 залізобетонних плит, зокрема те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження, відносно 15 залізобетонних плит, т.я. вони відносяться до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, в зв`язку з чим, в цій частині апеляція прокурора підлягає задоволенню.

Доводи прокурора в його апеляційній скарзі відносно того, що відповідно до протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2018 року, показів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , постанови про визнання по справі речовими доказами, транспортні засоби марки «ЗИЛ» моделі 133 ГЯ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , «КАМАЗ» 354112, реєстраційний номер НОМЕР_6 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, однак, прокурором не доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна, а саме транспортних засобів та заборони ним розпоряджатися будь-яким чином, а тому є безпідставним застосування до зазначеного майна заходу забезпечення у виді арешту.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області в межах кримінального провадження № 0001297 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області в межах кримінального провадження № 0001297 задовольнити частково.
Накласти арешт на залізобетонні плити, в кількості 15 штук, які 16.10.2018 року були вилучені в ході огляду місці події.
В решті клопотанні відмовити в задоволенні.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2