12.04.2019
Справа № 642/7821/16-к
Провадження №1-кп/642/13/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
учасників провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
Під час досудового слідства відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2019 року строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено на 60 днів до 12 квітня 2019 року, включно.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання, оскільки відсутні підстави вважати, що він буде чинити перешкоди встановленню істини у справі, впливати на свідків та переховуватись від суду.
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи вагомість доказів обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, наявний ризик переховування від суду, внаслідок репутації, та з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення. Проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував.
В судовому засідання ОСОБА_6 та його захисник підтримали подане клопотання, проти клопотання прокурора заперечували, вважають за можливе обрати йому більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що відноситься до тяжкого злочину проти власності, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи років.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що відноситься до тяжкого злочину проти власності з погрозою застосування насильства, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість покарання, що погрожує обвинуваченим, їх репутацію, суспільну небезпечність інкримінованого їм кримінального правопорушення, те що обвинувачені можуть переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
Заперечення обвинуваченого та його захисника проти продовження строку запобіжного заходу, суд оцінює критично, оскільки фактичні обставини, на які посилається захисник та обвинувачений, не спростовують обставини, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 7 червня 2019 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлений 12.04.2019 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1