Провадження № 1-кп/537/74/2019
Справа № 537/129/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2019 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

законного представника н/л

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника н/л

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження, внесеному до ЄРДР за № 0001903 від 03.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 9 го класу ЗОШ № 20 м. Кременчука, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02.10.2018 року, близько 20 години, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу під`їзду № 4 за адресою: м. Кременчук, вул. Халаменюка, 14, в ході конфлікту з раніше незнайомим йому громадянином ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів , відкрито викрав з лавки біля під`їзду чоловічу сумку темно - коричневого кольору зі шкірзамінника, яку перед цим поклав потерпілий ОСОБА_7 , в якій знаходились чоловіче портмоне зі шкірзамінника чорного кольору, придбаного в серпні 2018 року , бувшого у використанні, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 4015 від 27.10.2018 року 797,06 грн., окуляри для зору КОКО у футлярі, навушники Нокіа WH -920 чорного кольору, придбаних весною 2018 року, бувших у використанні, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 4015 від 27.10.2018 року 113,98 грн., посвідчення водія на ім`я потерпілого, серія НОМЕР_1 . З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 911,04 грн.

Таким чином , ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто вчинив злочин , передбачений ч.1 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину визнав повністю і заявив клопотання про скорочений порядок судового розгляду кримінальної справи за його обвинуваченням.

Прокурор, законний представник та захисник неповнолітнього обвинуваченого не заперечували проти такого порядку розгляду справи і суд згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю і пояснив суду, що дійсно скоїв злочин, який вказаний в обвинувальному акті, а саме 02.10.2018 року, близько 20 години, перебуваючи поблизу під`їзду № 4 за адресою: м. Кременчук, вул. Халаменюка, 14, в ході конфлікту з раніше незнайомим йому громадянином ОСОБА_7 , відкрито викрав з лавки біля під`їзду чоловічу сумку темно - коричневого кольору зі шкірзамінника, яку перед цим поклав потерпілий ОСОБА_7 , в якій знаходились чоловіче портмоне зі шкірзамінника чорного кольору, окуляри для зору КОКО у футлярі, навушники Нокіа чорного кольору, посвідчення водія на ім`я потерпілого. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, в подальшому добровільно сприяв в поверненні частини речей потерпілому. Щиро розкаюється в скоєному і запевняє, що в подальшому не буде вчинювати злочини, прохає його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої прохає проводити судовий розгляд без його участі, на даний час викрадені речі йому повернуто , тобто матеріальна шкоду відшкодована в повному обсязі, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, вважає за можливе звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що на даний час вона постійно спілкується з сином, контролює його поведінку син змінився і став на шлях виправлення, змінив коло друзів, займається спортом, покращив навчання в школі, запевняє, що вона здатна належним чином виховувати і наглядати за сином, прохає передати сина під її нагляд.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 186 КК України правильна, так як він відкрито викрав чуже майно.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_4 згідно вимоги ДІТ МВС України раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в Кременчуцькому обласному психоневрологічному та Кременчуцькому обласному наркологічному диспансерах не перебуває, навчається на 9-му класі ЗОШ № 20, тобто займається суспільно - корисною працею, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно, вину визнав повністю, щиро кається в скоєному.

Згідно досудової доповіді Автозаводського РВ філії Державної установи « Центр пробації» № 13/1-1410 від 04.03.2019 року відносно ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення низький, виправлення останнього без позбавлення чи обмеження волі можливе за умови застосування органом пробації заходів нагляду та профілактичної роботи. Згідно доповіді ОСОБА_4 характеризується позитивно, здоровий, свою провину визнає, шкодує про вчинене, займається спортом, вільний час проводить вдома та допомагає матері, в навчальному закладі анти суспільну поведінку не виявляє, обіцяє змінити ставлення до навчання і змінити свою поведінку. Мати має вплив на сина, на даний час постійно займається його вихованням, тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди , вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньою тяжкості, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд враховує, що мати неповнолітнього обвинуваченого підтримує зв`язок з класним керівником сина та адміністрацією навчального закладу, турбується про його виховання, має вплив на сина та запевнила суд, що в подальшому буде приділяти сину максимально уваги у вихованні.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 є неповнолітнім суд має суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого обвинуваченого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Зазначене положення міститься в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 № 5. Такі ж рекомендації містяться в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» від 16.01.2017 № 223-66/0/4-17 (надалі Інформаційний лист), де також зазначено, що судам необхідно ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень гл.29 КПК і розд. XI КК. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення(п. 14 Інформаційного листа).

Перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру. Згідно із ч.1 ст.105 КК суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання (п. 16 Інформаційного листа). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 02.11.1989 схваленою резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 № 50/155 та ратифікованою Україною Постановою ВР від 27.02.1991 № 789-XII встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який в силу ст. 12 КК України віднесено до злочину середньої тяжкості, того, що обвинувачений є неповнолітнім, на момент вчинення ним злочину, йому виповнилося 14 років, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, які обтяжують покарання, щирого каяття, подальшої бездоганної поведінки обвинуваченого, суд вважає, що подальше виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без призначення йому покарання, обмежившись застосуванням до останнього примусових заходів виховного характеру на підставі ст. 105 КК України.

Долю речових доказів визначити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , ст.ст.50. 65, 66, 67, 105 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та на підставі ст.105 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 1 рік.
Речові докази по справі:

- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 , яке визнані речовим доказом за постановою слідчого від 12.10.2018 року - повернути власнику ОСОБА_7 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Суддя: ОСОБА_1