ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000617 за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язано його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ЄУНСС:725/4516/18
НП:11-кп/822/18/19 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_6 залишено обраний запобіжний захід - домашній арешт.
Вирішено питання про речові докази по справі.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_6 29.05.2018 року біля 04 год. 35 хв. ОСОБА_6 , переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, направлену на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для жителів будинку, проник на територію домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом відкриття воріт, які були закритті на засув, проник в гаражне приміщення, з якого таємно викрав велосипед «Геркулес», який був розфарбований в сірий, чорний та червоний колір, вартістю 3921 гривень та велосипед «Ардіс» червоно-чорного кольору, вартістю 2614 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_7 .
Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 з місця вчиненого злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, при цьому спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 6535 гривень.
На вказаний вирок суду І інстанції прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районним судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що останній тричі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливий злочин, відбував покарання у місцях позбавлення волі, раніше звільнявся від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, однак належних висновків для себе не зробив і вчинив новий тяжкий, умисний злочин. Також апелянт звертає увагу на те, що незважаючи на відсутність претензій у потерпілого до обвинуваченого, судом не враховано, що ОСОБА_6 збитки потерпілому не відшкодував.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив задовольнити подану апеляцію, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційних вимог прокурора та просив залишити подану апеляцію без задоволення, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, надавши обвинуваченому право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, за кваліфікуючою ознакою - поєднана з проникненням у інше сховище, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України і в апеляції не оспорюються.

Беручи до уваги, що в апеляції прокурора порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а обвинувачений ОСОБА_6 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись ст. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Що стосується покарання обвинуваченого ОСОБА_6 то воно, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Однак, призначаючи покарання ОСОБА_6 , районний суд не в повній мірі врахував зазначені вимоги законів.

Як вбачається з вироку районного суду (а.с. 144-146), суд при призначені покарання обвинуваченому врахував, що скоєний обвинуваченим злочин є тяжким, ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, у потерпілого відсутні претензії до обвинуваченого, останній вину визнав, щиро розкаявся, відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому ч.3 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

В той же час районним судом не в повній мірі було враховано те, що ОСОБА_6 раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за вчинення корисливого злочину, за який відбував реальну міру покарання. Крім того, до ОСОБА_6 раніше вже застосовувались положення ст.ст.75, 76 КК України, однак останній для себе належних висновків не зробив та вчинив новий тяжкий, умисний, корисливий, закінчений злочин, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 6535 гривень.

Також, районний суд не взяв до уваги, що на день вчинення злочину та на час судового розгляду ОСОБА_6 ніде офіційно не працює та у останнього відсутні постійні джерела законного отримання грошових коштів, що на думку колегії суддів, вказує на те, що останній знову може вчиняти тяжкі, умисні та корисливі злочини.

Крім того, районним судом також не було враховано й те, що незважаючи на відсутність претензій у потерпілого до обвинуваченого, ОСОБА_6 збитки потерпілому ОСОБА_7 не відшкодував, про що останній зазначав в ході судового розгляду в суді 1 інстанції.
Не було також судом 1 інстанції в повній мірі враховано й особу ОСОБА_6 , який відповідно до довідки лікаря нарколога КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №1411 від 01.08.2018р. в 2016р. зареєстрований з діагнозом: синдром залежності від алкоголю. (а.с.57)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, внаслідок невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора необхідно задовольнити, скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання, постановивши новий вирок.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим, що незаконними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 6535 грн., яка обвинуваченим потерпілому відшкодована не була.

Дані про його особу, який хоч і свою вину визнав, щиро розкаявся, однак ніде офіційно не працює, тобто не займається суспільно корисною працею, відповідно до довідки лікаря нарколога КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №1411 від 01.08.2018р. в 2016р. зареєстрований з діагнозом: синдром залежності від алкоголю, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за корисливий злочин, за який відбував реальну міру покарання та вчинив новий корисливий тяжкий злочин.

Щире каяття та визнання вини, колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують його покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можливе, але при цьому вважає, що є підстави для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України, та яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2018 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту змінити на тримання під вартою, взявши ОСОБА_6 під варту в залі суду негайно. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з 21.02.2019 року включно.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий, суддя: Судді:

________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3