Справа № 742/654/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/85/19
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

її представника адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000754 від 12 листопада 2017 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, офіційно не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 135 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки 5 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбуття покарання обчислюється з дня приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3 276 грн 70 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 12 листопада 2017 року, о 03 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Хюндай Соната», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху у м. Прилуки по вул. Київська, у напрямку від центру міста до с. Єгорівка, перевищував дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, на перехресті вулиць Київська та Котляревського у м. Прилуки, проявив неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку, під час наближення до регульованого пішохідного переходу, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, у темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу, який перетинав дорогу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 289 від 19.12.2017 року у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, багато уламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальних крововилив по випуклій та базальній поверхні головного мозку, грубе руйнування обох потиличних доль та мозочка головного мозку; закриту травму органів грудної клітки та черевної порожнини: прямі та непрямі переломи ребер справа, прямий перелом тіла грудини, повний розрив ключичне -грудного зчленування справа, крововиливи по задніх поверхнях обох легень, розриви правої легені, по 150 мл рідкої крові в обох плевральних порожнинах, розриви діафрагмальних поверхонь правої долі печінки та селезінки зі слідами рідкої крові в черевній порожнині. Відкриті переломи обох кісток правої та лівої гомілок. Множинні синці та садна тіла. Комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.2 (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.), п. 18.2 (на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Обвинувачений ОСОБА_6 , 12 листопада 2017 року о 03 год. 30 хв., на перехресті вулиць Київська та Котляревського в м. Прилуки, після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_11 , на порушення п.2.10 «а», «г», «ґ» (у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені у підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди), не зупинив керований ним автомобіль «Хюндай Соната», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на місці пригоди не залишився, не вживши всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, і при цьому маючи змогу надати йому таку допомогу.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким посилити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Пред`явлений нею цивільний позов про стягнення моральної шкоди задовольнити у повному обсязі на суму 300 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України не визнав взагалі, а за ч. 2 ст. 286 КК України визнав тільки частково. При цьому, з його показань вбачається, що провину за настання дорожньо-транспортної пригоди він перекладає на потерпілого, який начебто переходив проїжджу частину на червоний сигнал світлофору, незважаючи на те, що його позиція спростовується показаннями свідків у кримінальному провадженні та іншими доказами у справі.

При визначенні строку покарання суд не звернув уваги на позицію прокурора та її прохання, призначити максимальне покарання, передбачене санкцією статті.

Потерпіла звертає увагу, що обвинувачений жодного відшкодування не зробив. Вважає, що суд безпідставно зменшив суму відшкодування, оскільки у судовому засіданні обвинувачений безумовно визнав його в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України, мотивуючи тим, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зроблені судом через допущену неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Мотивує тим, що висновок експерта №689 від 12.01.2018 року ґрунтується на недостовірних вихідних даних, наданих експерту органом досудового розслідування. Однією з умов порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху, було те, що потерпілий закінчував перехід на зелене світло світлофора.

Вимога п. 18.2 Правил дорожнього руху стосується водіїв, що починають рух перед пішохідним переходом на сигнал світлофора або регулювальника, які дозволяють рух і тих водіїв, що під`їжджають до пішохідного переходу при включенні дозволяючого сигналу світлофора, або подачі такого сигналу регулювальником. Ці водії повинні надати можливість пішоходам, що не встигнули закінчити перехід проїзної частини і знаходяться на їхньому напрямку руху, завершити перехід проїзної частини цього напрямку.

Однак, відповідно до п. 4.9 цих Правил у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності на середині проїзної частини і можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконатися в подальшій безпеці руху.

З показань ОСОБА_6 вбачається, що при наближенні до перехрестя він побачив мигаючий зелений сигнал світлофора, а тому збільшив швидкість руху автомобіля, щоб встигнути його проїхати. Потерпілий ОСОБА_11 переходив перехрестя на червоне світло світлофора.

Вказує на те, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що потерпілий переходив дорогу на зелений сигнал світлофору і для того, щоб закінчити його перетин, ОСОБА_11 залишалось кілька кроків. Проте, на досудовому слідстві свідок пояснював, що він зупинився на червоний сигнал світлофору, в цей момент почав переходити вулицю Київську чоловік, який прямував в його бік, рух він розпочав на червоне світло.

На думку захисту, у разі якщо пішохід переходив проїзну частину на червоний сигнал, а експерту були б надані правильні вихідні дані, то його висновки були б іншими, оскільки ОСОБА_11 сам допустив порушення правил дорожнього руху, що й було умовою та причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Захисник акцентує увагу на тому, що для проведення експертизи у розпорядження експерту були надані лише протокол проведення слідчого експерименту та схема до протоколу. Натомість, експерт посилається на висновок судової інженерно-транспортної експертизи, яка експерту не надавалась.

Протокол проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_12 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки проведений з порушенням вимог КПК України, а саме положень ст. 240 КПК України (погодні умови, освітлення та інша обстановка при його проведенні не відповідали тій обстановці, яка існувала на час ДТП).

У зв`язку із встановленням даних, відмінних від тих, що були надані експерту, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової судової інженерно-транспортної експертизи щодо механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, для встановлення місця зіткнення автомобіля з пішоходом необхідне проведення комплексної судово-медично-автотехнічної експертизи.

Крім того, вказує на те, що при кваліфікації дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 135 КК України неправильно застосований кримінальний закон. Відповідальність за даною статтею настає лише втому разі, якщо між залишенням у небезпеці та настанням смерті особи або іншими тяжкими наслідками встановлено причинний зв`язок. З матеріалів справи вбачається, що смерть потерпілого наступила одразу після наїзду на нього автомобіля, а тому його смерть не перебувала у причинному зв`язку із залишенням його в небезпеці, що виключає кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 135 КК України.

Для об`єктивного та неупередженого апеляційного розгляду просить призначити додаткову судову інженерно-транспортну експертизу з метою встановлення механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодивши з доводами апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на те, що судом вірно встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди і той факт, що ОСОБА_11 переходив проїзну частину на зелений сигнал світлофора, беззаперечно підтверджується показаннями свідків.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю складів злочинів, потерпілу та її представника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, вказували на те, що з огляду на обставини вчинення злочину, ОСОБА_6 заслуговує на максимальний термін ув`язнення, а позов має бути задоволений у розмірі з яким погодився обвинувачений, прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг та просив про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілої задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника-адвоката залишити без задоволення з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 12 листопада 2017 року о 03 год. 30 хв. на регульованому перехресті вулиць Котляревського та Київської в м. Прилуки Чернігівської області, де світлофор працював в автоматичному режимі, автомобіль «Хюндай Соната» під керуванням водія ОСОБА_6 , на пішоходом переході наїхав на пішохода ОСОБА_11 , смертельно травмувавши його. Наїзд був здійснений в темну пору доби при міському електроосвітленні.

Захисна версія ОСОБА_6 , що він збирався проїхати перехрестя на мигаючий сигнал зеленого світла світлофора, а тому збільшив швидкість в населеному пункті з 60 до 80 км. на годину, і уже закінчуючи проїзд перехрестя на пішохідному переході з правої сторони, помітив силует людини, відразу повернув кермо вліво та натиснув на гальма, внаслідок чого його автомобіль викинуло на узбіччя, де авто продовжило рух і зупинилось після зіткнення із стіною будівлі школи; від удару він втратив свідомість, прийшовши до тями вийшов з авто, пішов до товариша, в якого перевдягнувся, пішов додому та ліг спати, про те, що збив людину дізнався тільки наступного дня, ретельно перевірялася судом першої інстанції і спростовується зібраними по справі доказами.

Свідок ОСОБА_13 , який був очевидцем події дорожньо-транспортної пригоди і рухався на автомобілі по вул. Котляревського, в м. Прилуки в бік автовокзалу, пояснював, що під`їхавши до перехрестя з вулицею Київською, у напрямку руху по Котляревського горіло червоне світло, тоді як на вулиці Київській було мигаючи зелене світло, саме по цій вулиці рухалося авто «Хюндай» зі швидкістю 100 км. на годину, після чого він почув глухий удар та побачив як від удару тіло підкинуло у повітря майже до електропроводів, а потім на праве узбіччя по ходу руху автомобіля, до бібліотеки. Також він бачив на протилежній стороні перехрестя стояв інший автомобіль, якому для проїзду горіло червоне світло. Автомобіль «Хюндай» не гальмував як до зіткнення, так і після нього.

З показань, свідка ОСОБА_12 , який стояв на протилежній стороні перехрестя від свідка ОСОБА_13 , вбачається, що він збирався повертати на вул. Київську, зупинивсь і чекав зеленого світла. У цей час, по праву сторону від нього по вул. Київській, по пішохідному переходуна зелене світло розпочав перетин проїжджої частини пішохід, якому залишалось два кроки до тротуару і якого збив автомобіль «Хюндай», який рухався зі швидкістю 140 км. на годину. Від удару тіло пішохода підкинуло до проводів і викинуло на праве узбіччя по ходу руху автомобіля, який його збив. Автомобіль «Хюндай» вилетів в лівий бік, де зупинився після зіткнення зі стіною будівлі школи.

Данні протоколу огляду місця події вказують на те, що тіло пішохода було знайдене на правій стороні узбіччі, на значній відстані від проїзної частини, де був наявний осип уламків, взуття загиблого та номерний знак НОМЕР_1 від автомобіля. Сам автомобіль без водія був виявлений на протилежній стороні узбіччя з пошкодженнями переднього бамперу, капоту, лобового скла, крила, фари заднього правого крила, правої частини заднього бампера, правого дзеркала заднього виду, скла передніх правих дверцят ( том 1 а. с. 74-85).

Висновки судової інженерної транспортної експертизи № 689 від 12 січня 2018 року, показали, що дорожньо-транспортна пригода сталася через невиконання водієм автомобіля «Хюндай Соната» ОСОБА_6 пунктів 12.2, 12.4 та 18.2 Правил дорожнього руху ( том 1 а. с. 146-151).

А саме, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу контролювати транспортний засіб в межах видимості дороги, у населених пунктах рух транспортних засобів на той час дозволявся із швидкістю, не більше 60 км. на годину, тоді як сам обвинувачений визнав, що рухався спочатку 60 км. на годину, а щоб встигнути переїхати перехрестя на мигаюче зелене світло світлофора, швидкість збільшив до 80 км. на годину, тоді як водії автомобілів, які були очевидцями пригоди, пояснювали про швидкість руху його автомобіля зі швидкістю 100 та 140 км. на годину.

Перевищення швидкості руху водієм є умовою та причиною виникнення наїзду на пішохода та його смертельного травмування.

Оцінка поведінки загиблого ОСОБА_11 , який як вважає захист, переходив дорогу по пішохідному переходу на заборонений сигнал світлофора, не потребує знань в галузі автотехнічної експертизи, а тому клопотання сторони захисту про призначення додаткової експертизи щодо механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, не ґрунтується на законі.

Експерт ОСОБА_14 , який проводив судову інженерну транспортну експертизу № 689, не відповів на питання чи відповідали дії пішохода ОСОБА_11 технічним вимогам Правил дорожнього руху, оскільки вирішення цього питання не потребує спеціальних знань в галузі автотехнічної експертизи і виходить за межі компетенції експерта автотехніка, у зв`язку з чим не вирішувалось.

Висновки експертизи №639 дійсно побудовані на даних протоколу огляду місця події та схеми до нього, та які вказують на те, що місце первинного контакту між автомобілем та пішоходом ОСОБА_11 поперечно знаходиться в межах смуги руху проїзної частини вул. Київська у напрямку вул. Ярмаркової, поздовжньо місце первинного контакту між автомобілем та потерпілим знаходиться на деякій відстані праворуч від місця розташування фігури невизначеної форми, що розташована на смузі руху проїзної частини вул. Київська у напрямку вул. Ярмаркової. Проте, місце контакту між пішоходом та автомобілем, на ступінь винуватості жодним чином не впливає.

По справі встановлено, що пішохід ОСОБА_11 перетинав дорогу по пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля обвинуваченого, розпочав перехід на зелене світло світлофора. На проїзній частині, де стався наїзд, відсутній острівець безпеки для зупинки пішохода, щоб пропустити транспорт, та не має роздільної смуги, а тому обвинувачений ОСОБА_6 повинен був згідно з п. 18.2 Правил дорожнього руху, пропустити пішохода, а не поспішати в умовах населеного пункту та недостатньої видимості на дорозі, перевищувати швидкість руху.

Для застосування п. 4.9 Правил дорожнього руху, були відсутні будь-які правові підстави, Більш того, ця вимога Правил стосується пішохода виключно у випадку, якщо на регульованому переході чи перехресті сигнал світлофора, що забороняє рух, застав пішохода на переході до острівця безпеки чи лінії, що розділяє зустрічні транспортні потоки, то він повинен дійти до них, зупинитися і чекати сигналу світлофора, що дозволяє рух.

Легка ступінь сп`яніння ОСОБА_11 , який переходив дорогу по пішохідному переходу, у горизонтальному положенні, на зелений сигнал світлофора, ніяким чином не пов`язана з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій, який керував автомобілем у тверезому стані, в населеному пункті при під`їзді до перехрестя і пішохідного переходу, повинен був рухатися з безпечною швидкістю, щоб контролювати рух транспортного засобу.

Вказівка захисника на те, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , не може прийматись до уваги, як неналежний та недопустимий доказ через те, що умови проведення слідчого експерименту не відповідають умовам під час дорожньо-транспортної пригоди 12.11.2017 року, є безпідставною та необґрунтованою.

Так, з протоколу слідчого експерименту убачаться, що слідча дія проводилась у темну пору доби, а погодні умови відповідали тим, що були на час дорожньо-транспортної пригоди, що підтвердив і свідок ОСОБА_12 та засвідчив своїм підписом. Підстав піддавати показання свідка сумніву, по справі не вбачається.

У даному кримінальному провадженні встановленим є факт, що потерпілий ОСОБА_11 на час наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_6 перетнув умовну розділову лінію проїзної частини та закінчував перетин дороги і для того, щоб завершити рух йому залишилось пару кроків.

Тобто, в даному випадку саме водій ОСОБА_6 не дотримався вимог п. 18.2 Правил, коли пішохід мав перевагу у русі і він повинен був надати йому можливість закінчити рух.

Версія обвинуваченого про те, що пішохід рухався на червоний сигнал світлофору спростовується показаннями свідків, яких суд безпосередньо допитував у судовому засіданні та які запевняли, що зупинились на перехресті саме з тієї причини, що для них вже загорівся забороняючий сигнал, а отже, для пішохода це був зелений сигнал світлофора.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, також є безпідставними.

ОСОБА_6 збив пішохода на пішохідному переході, після чого звернув автомобіль вліво, де зупинився після удару в стіну будівлі, після чого пішов до знайомого, де перевдягнувся та пішов додому, посилаючись на стрес та погане самопочуття.

Показання обвинуваченого проте, що він не відчув удару, тільки помітив силует, різко звернув вліво та не помітив, що когось збив, є захисною версію обвинуваченого, оскільки свідки, які перебували у своїх автомобілях на перехресті чули гучний звук тупого удару, який привернув їх увагу та вказували на те, що тіло потерпілого підлетіло високо вгору майже до електропроводів.

Із законодавчого визначення ст. 135 КК України випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК України (Постанова Верховного суду України від 06 березня 2014 року справа №5-1кс13)

По кримінальному провадженню встановлено, що ОСОБА_6 після наїзду на пішохода, достовірно знаючи, що такими своїми діями поставив його у небезпечний для життя стан, маючи можливість надати допомогу, не виконав свого громадянського обов"язку, що поклав на нього закон і загально визначені норми моралі, не зупинився , не переконався, чи потребує потерпілий допомоги і через легкодухість покинув місце пригоди, турбуючись тільки про себе, а тому в його діях наявний склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України.

Разом з тим, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин з необережності та умисний злочин невеликої тяжкості, провину не визнав, критично не оцінює своєї поведінки, матеріальної шкоди не відшкодував, просив пробачення у потерпілої під час судового засідання і остання його не пробачила з огляду позицію обвинуваченого по справі.

З урахуванням обставин наїзду на пішохода, грубого порушення правил дорожнього руху, яким є перевищення швидкості в населеному пункті та в умовах недостатньої видимості, особи обвинуваченого, у якого відсутнє каяття та вияв жалю з приводу вчиненого, позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність відшкодування шкоди потерпілій, колегія суддів вважає за необхідне посилити покарання шляхом збільшення його строку до шести років позбавлення волі.

Зменшуючи розмір моральної шкоди з 300 тис. грн. до 200 тис. грн, суд першої інстанції не звернув уваги, що внаслідок дій обвинуваченого потерпіла втратила свого сина молодого віку, а разом з ним надію на онуків та майбутнє, зазнала тяжких моральних страждань та переживань, що обвинувачений погоджувався з розміром моральної шкоди в 300 тис. грн., а тому безпідставно зменшив її розмір.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, а в частині стягнення розміру моральної шкоди змінити.

ОСОБА_6 посилити міру покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 06 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Збільшити розмір відшкодування та стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 триста тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17