Справа № 686/4155/19
28 лютого 2019 року
Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розведеного, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, проте відносно якого 31.01.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом винесено вирок, яким його визнано винуватим за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 грн., який сплачено 7.02.2019 року,
за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч.2. ст.15, ч.2 ст. 185 КК України (закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно).
Сам обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав свою винуватість в пред`явленому обвинувачені та показав, що у вказаний під час знаходження в приміщенні магазину одягу «VOOVAR» у нього виник умисел на його крадіжку кросівок. Саме з цією метою він, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, взяв пару кросівок зеленого кольору, заховав під куртку та вийшов з магазину, не оплативши товар. Можливості розпорядитись викраденим, хоча б початкової, він не мав, адже відразу ж після виходу з магазину, на автомобільній стоянці, яка знаходиться поряд, його затримав продавець.
Вказані обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оспорюються, а тому, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши в усіх учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені можливості оскаржувати ці обставини в апеляційному поряду, судом, за згодою усіх учасників судового провадження, визнано недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.
Сам обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність, за повідомленням ХОПНД та ХОНД будь яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і даний час, поводиться адекватно. Тому, суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
При обранні йому виду та міри покарання враховується визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обвинувачений є людиною молодого віку, інвалідом 3 групи з дитинства, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.
Він активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся в скоєнному, повністю відшкодував заподіянні збитки, що йому пом`якшує покарання.
Однак, ОСОБА_4 , у відповідності до ч.1 ст. 88 КК України, хоча і не являється особою, що має судимість (ухвалений відносно нього 31.01.2019 року вирок суду не набрав законної сили), проте він раніше вчиняв умисний злочин проти власності і знову вчинив умисний корисливий злочин, не відбувши покарання у виді штрафу.
Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів взнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин; а згідно ч.1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Обвинувачений скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна на наступний день після оголошення Хмельницьким міськрайонним судом вироку суду, яким його визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна. Тобто вирок суду в закону силу не вступив.
За таких обставин рецидив злочинів відсутній, а наявна повторність злочинів, яка є кваліфікуючою ознакою.
Рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд виключає із обвинувачення.
Хоча в наявності і є декілька обставин, що пом`якушують покарання обвинуваченому (активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, повне відшкодування заподіяних збитків шляхом повернення майна, яке він намагався викрасти), проте, з врахування особи обвинуваченого, який скоїв новий корисливий злочин на наступний день після проголошення відносно нього судом обвинувального вироку , а також в врахуванням досудової доповіді представника персоналу пробації про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення, суд вважає за неможливе застосувати положення ст. 69 КК України.
За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 доцільно призначити покарання у виді арешту в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.185 КК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається , коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду, яким ОСОБА_4 визнано винуватим за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., було проголошено 31.01.2019 року, а даний злочин він скоїв 1.02.2019 року , тобто після проголошення вироку суду, але до набрання ним законної сили.

За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_4 підлягає визначенню за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, а тому остаточне покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, слід призначити шляхом повного приєднання до покарання призначеного за цим вироком, невідбутого покарання за попереднім вироком, і визначити його у виді арешту строком на 3 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 грн.

Саме таке покарання є достатнє та необхідне для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Як видно із квитанції 0.0.126061 ОСОБА_4 7.02.2019 року сплатив штраф в сумі 850 грн., призначений йому вироком Хмельницького міськрайонного суду від 31.01.2019 року, а тому слід ухвалити рішення про визнання його таким, що відбув це покарання.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ: пару кросівок зеленого кольору марки «Razor» моделі «SMB 18118-4» слід залишити ОСОБА_5 за належністю.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався і ніхто із учасників кримінального провадження не заявив про його обрання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді арешту на строк три місяці.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71, ч.3 ст.72 КК України, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 31.01.2019 року, остаточно визначити покарання у виді арешту на строк три місяці та у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 грн.

Визнати ОСОБА_4 таким, що повністю відбув призначене йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 грн.

Початок строку відбуття покарання у виді арешту на строк 3 місяці рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: пару кросівок зеленого кольору марки «Razor» моделі «SMB 18118-4» залишити ОСОБА_5 за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя