Справа № 183/1081/18
№ 1-кп/183/307/19
В И Р О К
іменем України

28 лютого 2019 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000360, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2017 р. за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Михайлівка Буринського району Сумської області, громадянина України, розведеного, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Наказом № 165 (по стройовій частині) від 23 жовтня 2014 року командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду - старшого навідника 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .
За наведених обставин, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак, 17 січня 2015 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення як до пункту постійно дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка розташований в АДРЕСА_3 , так і до базового табору, який на час самовільного залишення дислокувався у АДРЕСА_4 .
08 листопада 2017 року солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 17 січня 2015 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць, та незаконно перебував за її межами до 08 листопада 2017 року.
Дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений ОСОБА_3 винним у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину, показав, що з 23 жовтня 2014 року проходив військову службу по мобілізації у військовому званні старшого навідника 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 . Під час проходження служби разом з частиною перебував у АДРЕСА_4 . Йому зателефонував син та повідомив, що дружина привела додому іншого чоловіка. Він покинув розташування військової частини та поїхав додому вирішувати сімейні питання, в наступному розлучився з дружиною, до розташування військової частини не повернувся, тільки 08 листопада 2017 року звернувся до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону. У скоєному щиро розкаюється.
В судовому засіданні учасники кримінального провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за частиною 3 статті 407 КК України - самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Так, кримінальне правопорушення, яке вчинене обвинуваченим відноситься до злочину середньої тяжкості, обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра не перебуває, не судимий.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
До обставини, що пом`якшує покарання, у відповідності до ст. 66 КК України, суд відносить та враховує щире каяття ОСОБА_3 яке ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнанні вини та готовністю понести кримінальну відповідальність.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд, виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання в межах санкції частини 3 статті 407 КК України, у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, строк якого повинен бути мінімальним, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та запобігання вчиненню нових злочинів, та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 394, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1