Справа № 156/382/17 Провадження №11-кп/802/7/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, засуджено

за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції згідно Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII) ОСОБА_7 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27 жовтня 2016 року по 07 листопада 2016 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої - цивільного позивача про стягнення майнової та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 19706 грн. майнової шкоди, 300000 грн. моральної шкоди, та 7000 грн. судових витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 7553 грн. 54 коп. витрат за проведення експертиз.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 26 жовтня 2016 року близько 23 год. 55 хв., всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLVO V 40», реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Павлівка - Іваничі», в напрямку на смт.Іваничі, зі сторони с.Павлівка, Іваничівського району, Волинської області за 800 м від дорожнього знаку населений пункт смт.Іваничі (5.45), проявив безпечність та неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість в даній дорожній обстановці, при виникненні небезпеки для руху - автомобіля марки «3A3-110307», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного його об`їзду (обгону), в результаті чого передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення на правій смузі руху (по ходу руху транспортних засобів) із задньою частиною автомобіля марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ЗАЗ- 110307», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичного експерта №133 від 04.11.2016 року отримав тілесні ушкодження, а саме: численна, поєднана травма тіла; травма голови; численні осаднення на обличчі справа; крововилив під м`якою мозковою оболонкою на конвекситальній та базальній поверхнях головного мозку, круговий перелом основи черепа навколо великого потиличного отвору з руйнуванням пірамідок скроневих кісток і турецького сідла; травми грудної клітки і живота: переломи 2-9 ребер справа та зліва по умовним аксилярним лініям з крововиливами в оточуючі м`які тканини; повний зі зміщенням перелом хребта в середньо грудному відділі з ушкодженням спинного мозку, крововиливом в оточуючі тканини, крововиливи в корені обох легень; крововиливи в навколо ниркову клітковину обох нирок; численні тріщини печінки. Тілесні ушкодження утворились від ударно-травмувального удару з тертям, ударно-сотрясаючої дії тупих предметів. Враховуючи чисельність, поєднаність, локалізацію, характер та механізм - вони утворились майже одночасно.

Смерть ОСОБА_11 наступила від отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, а саме - від шоку внаслідок численної поєднаної травми тіла. Враховуючи те, що між виявленими тілесними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок - виявленні тілесні ушкодження мають ознаки смертельних.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичного експерта №134 від 04.11.2016 року отримала тілесні ушкодження, а саме: численна, поєднана травма тіла; травма голови; численні осаднення на обличчі; перелом кісток носа; забиті рани на губах; травми грудної клітки і живота; переломи 2-9 ребер справа та зліва по умовним аксилярним лініям з крововиливами в оточуючі м`які тканини; повний зі зміщенням перелом хребта в середньо- грудному відділі з ушкодженням спинного мозку, крововиливом в оточуючі тканини, крововиливи в корені обох легень; крововиливи в навколо ниркову клітковину обох нирок. Тілесні ушкодження утворились від ударно-травмувального удару з тертям, ударно-сотрясаючої дії тупих предметів. Враховуючи чисельність, поєднаність, локалізацію, характер та механізм - вони утворились майже одночасно.

Смерть ОСОБА_11 наступила від отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, а саме - від шоку внаслідок численної поєднаної травми тіла. Враховуючи те, що між виявленими тілесними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок - виявленні тілесні ушкодження мають ознаки смертельних.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п.2.3(б), 12.1, 12.2, 12.6 (г), 12.9 (б), 13.1 ПДР України.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок м`якості. Вказує, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не в повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а також те, що злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а вміст алкоголю в крові становив 2,5 проміле, наявність тяжких і незворотних наслідків - смерть двох осіб. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказує, що вирок суду є незаконним через однобічність та неповноту судового слідства. В матеріалах справи відсутні дані, яким чином відбирались біологічні зразки крові, що ставить під сумнів висновок про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння. Не взято до уваги судом і стан здоров`я ОСОБА_7 , який в силу захворювань втрачає свідомість. Експертизи та висновки, які містяться в матеріалах провадження, проведені однобічно, на підставі попередньо наданих вихідних даних, без урахування доказів, які надавались стороною захисту. Посилаючись на дані обставини, просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив апеляцію захисника обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які подану ними апеляцію підтримали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, думку потерпілої та її представника, які апеляцію прокурора підтримали, а сторони захисту просили залишити без задоволення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть двох осіб.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Так, в ході розгляду матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечуючи обставин, викладених в обвинуваченні, в тому числі і перебування в стані алкогольного сп`яніння, показав, що на його думку, причиною зіткнення транспортних засобів була втрата ним свідомості.

Однак, такі доводи обвинуваченого були предметом дослідження судом першої інстанції, і свого підтвердження не знайшли.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №83 від 12.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_7 захворювань, які могли б призвести до втрати свідомості під час керування транспортним засобом, немає.

Висновком судово-психіатричної експертизи № 251 від 25.11.2016 року ОСОБА_7 визнаний осудним, на будь-яке психічне захворювання не страждає.

На противагу вищевказаному судово-медичному висновку, суд правильно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачений перед зіткненням транспортних засобів втратив свідомість, так як останній є братом обвинуваченого, а тому зацікавлений у підтвердженні такої версії сторони захисту.

Також встановлено, що саме порушення ОСОБА_13 правил дорожнього руху перебуває в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Так, згідно з висновком судової-транспортної експертизи №418 від 23.12.2016 року автомобіль марки "VOLVO V 40", яким керував ОСОБА_7 , на момент ДТП перебував в технічно-справному стані.

Висновком інженерно-транспортної експертизи №102 від 17.03.2017 року встановлено, що в дорожній ситуації, яка виникла, водій автомобіля марки "VOLVO V 40" реєстраційний знак Республіки Польща НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.2, 12.3, 12.6 г , 12.9 (б) ПДР України, згідно яких рухатися даним автомобілем із швидкістю не більше 90 км/год., а в момент об`єктивного виявлення рухомої перешкоди (автомобіля ЗАЗ-110307) негайно вжити заходів для зменшення швидкості до швидкості руху автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку та безперечно виконати його об`їзд (обгін). Йому заборонялося перевищувати швидкість руху 90км/год. Крім того, водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки "ЗАЗ110307", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами висновків судово-психіатричної, судово-медичної, інженерно-транспортної експертиз, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, і будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому встановлено не було.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді смерті двох осіб є саме порушення обвинуваченим вищевказаних пунктів ПДР України у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок.

З даними висновками повністю погоджується і апеляційний суд.

Звертає апеляційний суд увагу і на той факт, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , який був допитаний з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, усі доводи сторони захисту щодо незаконності оскаржуваного вироку, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. як про це просить захисник обвинуваченого.
Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції було дотримано даних вимог закону.

При перевірці вироку в частині призначеного покарання за доводами апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд звертає увагу, що судом враховано обставини, на які посилається апелянт.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та характеризується необережною формою вини.

По відношенню до особи обвинуваченого судом правильно встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником АТО, та інвалідом ІІІ групи, внаслідок отриманого поранення.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом правильно визнано щире каяття.

До обставини, яка обтяжує покарання, суд правильно також відніс перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, і з цим погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

Так, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №85 від 27.10.2016 року ОСОБА_7 перебував в стані гострої алкогольної інтоксикації.

Дослідженням № 2339 від 28.10.2016 року на наявність алкоголю у пробі крові ОСОБА_7 , проведеним Волинським обласним наркологічним диспансером встановлено, що вміст алкоголю в крові ОСОБА_7 становить 2,5 проміле.

Піддаючи сумніву результати таких досліджень, захисник, водночас не конкретизує, в чому саме було допущено порушення процедури відбору біологічних зразків крові обвинуваченого, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити такі його доводи та дати їм відповідну правову оцінку.

Окрім того, сам ОСОБА_7 не заперечував факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 давали показання, що обвинувачений ввечері 26 жовтня 2016 року вживав алкогольні напої.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, а також врахувавши незворотні наслідки вчиненого злочину - смерть двох осіб, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, яке є наближеним до максимального покарання, передбаченого санкцією даної статті.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, з огляду на те, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким та внаслідок вчинення якого настали незворотні наслідки.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Таким чином, усі доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та постановлення нового, як про це просить прокурор.
Водночас, апеляційний суд вважає, що місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог закону щодо вирішення питання по заявленому цивільному позову.

Так, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства.

Правильно також було стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 , понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу, а в користь держави - витрати на залучення експерта.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах сторони обвинувачення та сторони захисту.
Таким чином, апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 22.11.2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді