Провадження №1-кс/127/5890/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коростень, Житомирської області, громадянина України, одруженого, з середьою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_6 , 10.04.2019 року звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що 08.04.2019 близько 13 год. 30 хв. на проїзді між будинками №4 та АДРЕСА_2 , співробітники слідчо-оперативної групи Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області у складі: слідчого - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , який відповідно до витягу з наказу № 214 від 30.11.2016 Головного управління національної поліції у Вінницькій області був призначений на посаду слідчого СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, оперуповноваженого капітана поліції ОСОБА_8 , який відповідно до витягу з наказу № 67 від 17.04.2018 Головного управління національної поліції у Вінницькій області був призначений на посаду оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, поліцейського водія логістики - старшого сержанта ОСОБА_9 ,призначеного на посаду відповідно до витягу з наказу № 214 від 30.11.2016 Головного управління національної поліції у Вінницькій області, та експерта-криміналіста ОСОБА_10 , які згідно ст. 2 Закону України Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів є працівниками правоохоронного органу та які, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» виконували обов`язки з протидії злочинності, повертаючись після обслуговування виклику з місця скоєння квартирної крадіжки, помітили ОСОБА_4 , який мав не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 29.08.2018, та раніше судимого ОСОБА_11 біля легкового автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 . У зв`язку з виниклою підозрою щодо їх причетності до вчинення крадіжки чужого майна з квартири вказані працівники поліції підійшли до останніх.

Працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були одягнені у відповідний формений одяг із знаками розрізнення, представились ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , при цьому пред`явили свої службові посвідчення та повідомили їм про те, що з`ясовують обставини скоєної квартирної крадіжки,і попросили ОСОБА_11 і ОСОБА_4 повідомити, де вони перебували за дві години до цього, на підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» висловили ОСОБА_4 законну вимогу надати документ, що підтверджує його особу, на що останній не відреагував та почав помітно нервувати.

У цей час до працівників поліції ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підійшла ОСОБА_12 та інші члени слідчо-оперативної групи ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

На пропозицію ОСОБА_8 відповідно до ст. 31, 34 Закону України «Про Національну поліцію» відчинити вищевказаний припаркований автомобіль ОСОБА_11 погодився, проте, ОСОБА_12 , намагаючись завадити вказаним діям, усвідомлюючи, що перед нею знаходяться працівники правоохоронного органу, маючи намір перешкодити здійсненню ними службових обов`язків та можливому вилученню ними речових доказів, почала здійснювати опір законним вимогам цих працівників, що полягав у протидії здійсненню поверхневої перевірки транспортного засобу і речей, що знаходились у його салоні та могли бути предметами чи засобами злочинної діяльності, а саме дістала з салону автомобіля сумку чорного кольору та спробувала залишити місце події, однак, приблизно через 5 метрів була зупинена оперуповноваженим ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_12 , нічого не пояснюючи, намагалась викинути вказану сумку, проте, оперуповноважений ОСОБА_8 заважаючи їй це зробити, висловив ОСОБА_12 законну вимогу припинити свої агресивні дії та заспокоїтись. Проте, ОСОБА_12 діючи умисно, маючи на меті перешкодити виконанню поліцейськими своїх службових обов`язків шляхом нанесення йому побоїв, завдала оперуповноваженому ОСОБА_8 один удар ногою в пах, після чого по черзі ногами та рукою нанесла останньому удари по ногах та тулубу.

У свою чергу ОСОБА_4 , усвідомлюючи те, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який здійснює свої повноваження, також розпочав чинити активний фізичний опір підбіг до оперуповноваженого ОСОБА_8 та штовхнув його,після чого наніс останньому два удари кулаком руки в обличчя. Далі слідчий ОСОБА_7 та водій ОСОБА_9 припинили незаконні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , пояснивши останнім, що в разі продовження незаконних дій до них буде застосовано заходи фізичного впливу.

Не реагуючи на зауваження та законні вимоги співробітників поліції, ОСОБА_12 , поводячись агресивно, умисно продовжувала свої злочинні дії, спрямовані на перешкоджання законним діями працівника поліції - знову намагалась викинути вищевказану сумку, та, коли слідчий ОСОБА_7 намагався припинити її дії, діючи умисно, нанесла ОСОБА_7 удари ногою в пах і по ногах та удари рукою по обличчю. В свою чергу ОСОБА_4 , діючи умисно, наніс декілька ударів руками по тулубу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , після чого при спробі його затримання пручався, намагався вирватись, відштовхував від себе працівників поліції, нецензурно висловлювався до них та при цьому розмахував руками в хаотичному порядку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 чинив опір працівникам правоохоронного органу та своїми діями міг завдати шкоди собі та оточуючим, працівники поліції, діючи відповідно до ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», одягнули на ОСОБА_4 кайданки, завівши руки йому за спину та посадили його до службового автомобіля з метою транспортування його до відділення поліції для фіксування правопорушень.

Після доставлення до приміщення відділення поліції ОСОБА_4 , продовжуючи свої незаконні дії, які пов`язані з активним фізичним опором працівникам правоохоронного органу,унеможливлюючи своєю поведінкою здійснення працівниками поліції своїх службових обов`язків, в тому числі по затриманню ОСОБА_4 та ОСОБА_12 та документуванню вчинених ними правопорушень, перебуваючи у фойє приміщення Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: м. Вінниця, вул. О. Довженка, 73 (1-й поверх),08.04.2018 близько 14 години 30 хвилин підійшов до вікна службового приміщення та умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, чотирма ударами голови розбив скло вікна, чим спричинив матеріальну шкоду.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Коростень, Житомирської області, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому: 29.08.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України;20.12.2018 звільнений по відбуттю покарання, 10.04.2019 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України 09.04.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні насильницького, середньої тяжкості злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, а також насильницького злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 2 років, наведене свідчить про те, що ОСОБА_4 , усвідомлює можливість подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі, в зв`язку із чим може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Зазначене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому обрання саме такого запобіжного заходу може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт або застава.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0000839, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК Українипідставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 08.04.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000839 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.
09.04.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

На час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України обґрунтована.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.
На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочинів за одне з яких законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, підозрюваний офіційно не працює, тобто не має постійного джерела прибутку, раніше судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та підозрюється у вчиненні нового злочину, а тому суд підчас розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою протиправну поведінку по відношенню до правоохоронних органів, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, а тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_4 необхідно визначити заставу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Однак, суд звертає увагу на те, що вищевказаною статтею законодавець надає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, однак дана стаття не є нормою прямої дії тобто не містись обов`язкового характеру, а тому враховуючи те, що ОСОБА_4 хоча підозрюється у вчиненні злочинів, які вчинені із застосуванням насильства, однак даний злочин є злочином середньої тяжкості, крім того, підозрюваний одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, що в свою чергу свідчить про наявність соціально-стримуючих факторів, а тому з метою надання підозрюваному права на альтернативний вид запобіжного заходу, слідчий суддя вважає за доцільним визначити підозрюваному заставу.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за № 12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування.
Визначити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 20 год. 20 хв. 06 липня 2019 року в межах строку досудового розслідування.
Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 06 липня 2019 року.
Одночасно визначити заставув розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень, які можуть бути внесені як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки, а саме прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із м. Вінниці без дозволу слідчого, прокурора або суду та повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя