У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду

26.02.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003386 від 11.08.2018 обвинуваченого за ст. 309 ч. 2 КК України, надійшовший 24.09.2018 від прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області, по якому призначене підготовче судове засідання на 01.10.2018,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 , захисник адвокат: ОСОБА_5 , обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :
24.09.2018 до судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України.

Ухвалою суду від 26.09.2018 за вищевказаним кримінальним провадженням призначено підготовче судове засідання на 01.10.2018.

При з`ясуванні думки учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, прокурор просив призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, в яке просив викликати обвинуваченого, захисника, а також враховуючи думку захисника та обвинуваченого, які підтримали прокурора, суд вважає, що підстав для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України немає.

Підстав для закриття або зупинення провадження немає. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Крім цього, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та проводити у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні, за участю прокурора, захисника, обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній переховувався від суду, не з`являвся без поважних причин на судові засіданні призначені на 01.10.2018, 18.10.2018, 08.11.2018, 16.11.2018, 21.01.2019, зобов`язання, які були на останнього покладені слідчим суддею при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу під час досудового слідства у вигляді домашній арешт терміном до 19.11.2018 порушив, оскільки за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 не проживав. ОСОБА_3 неодноразово судимий, не має постійного місця проживання, не одружений, не має утриманців та не має міцних соціальних зв`язків, тому прокурор вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пояснив суду, що має інше місце проживання, за своїм місцем реєстрації не мешкав, оскільки останній проживає з тіткою, яка його не впускала, тому був вимушений шукати інше місце проживання.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив в задоволенні клопотання прокурору відмовити, оскільки клопотання не обґрунтоване та підстави, які в ньому викладені перебільшені прокурором.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Як передбачено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно змісту обвинувального акту, ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи попередні судимості не знятими та не погашеними у встановленому законодавством порядку, на шлях виправлення не став і під час умовно-дострокового звільнення вчинив злочин середньої тяжкості, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою суду від 19.09.2018 обвинуваченому ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 19.11.2018.

Розглядаючи питання доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді його тримання під вартою, суд враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Беручи до уваги зміст клопотання, прокурором доведено наявність ризиків, які є підставою, для застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, який вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, усвідомлюючи, що відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, розуміючи зміст покладених на нього процесуальних обов`язків, систематично ігнорував судові виклики, не прибував до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у встановлений час, переховувався від суду, не має міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання. Посилання обвинуваченого на те, що він знімає квартиру та на теперішній час має постійне місце проживання не підтверджується будь-якими доказами.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 314-316, ч. 1, ч. 2 ст. 331, 371, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003386 від 11.08.2018 обвинуваченого за ст. 309 ч. 2 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, буд. 4а на 04.03.2019 о 08.30 год.

Судовий розгляд по кримінальному провадженню здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинуваченого.

Клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 26.04.2019.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті складає 38420,00 гривень (20х1921,00 гривень = 38420,00 грн.).

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_3 з-під варти зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити заставодавцю та обвинуваченому, що згідно ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. А після звернення застави в дохід держави суд відповідно до ч. 10 ст. 182 КПК України вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Копію ухвали в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 направити для виконання начальнику Державної установи "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.

Копію ухвали направити прокурору Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , захиснику-адвокату ОСОБА_5 та обвинуваченому ОСОБА_3 для відома.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1