Справа № 522/2924/18
Провадження по справі № 1-в/522/77/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Одеси заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Суворівським районним судом м. Одеси від 28 січня 2011 року, за вчинення злочину передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 185 КК України, у зав`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку ,-

В С Т А Н О В И В :

Суворовським районим судом м. Одеси, 28 січня 2011 року, було ухвалено вирок відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким її було визнано винною у скоєнні злочинів передбачених ч. 1, ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді одного року позбавлення волі та за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. У відповідності ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено для відбування ОСОБА_5 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із призначенням умовного терміну відбування покарання строком 1 рік і 6 місяців зобов`язавши у відповідності до ст. 76 КК України не виїзжати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, вирок набрав чинності 14.02.2011 року.

До Приморського районного суду міста Одеси, надійшла заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , в якій він просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Суворівським районним судом м. Одеси № 1-357/2011 від 28 січня 2011 року, за вчинення злочину, передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування своєї заяви адвокат ОСОБА_3 посилається на наступне.

28 січня 2011 року Суворівським районим судом м. Одеси, було ухвалено вирок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким її було визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1, ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді одного року позбавлення волі та за ч. 2, ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. У відповідності ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено для відбування ОСОБА_5 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із призначенням умовного терміну відбування покарання строком 1 рік і 6 місяців, зобов`язавши у відповідності до ст. 76 КК України не виїзжати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, вирок набрав чинності 14.02.2011 року.

25.07.11 року начальником кримінально-виконавчої інспекції Приморського району в Одеській області, до Приморського районного суду м. Одеси, було направлено подання про скасування умовного терміну відбування покарання та направлення ОСОБА_5 в місця позбавлення волі для відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28.01.2011 року у вигляді позбавлення волі строком на два роки

12 грудня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено постанову, якою задоволено подання начальника кримінально-виконавчої інспекції Приморського району в Одеській області, про скасування умовного терміну відбування покарання та направлення ОСОБА_5 в місця позбавлення волі для відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28.01.2011 року у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

17.07.2015 року ОСОБА_5 (яка вже стала ОСОБА_7 ) звернулась із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2011 року в якій зазначила, що після оголошення вироку у Суворівському районному суді м. Одеси текст самого вироку їй ніхто не вручив і ОСОБА_8 просто пішла додому. Також ОСОБА_7 повідомила в апеляційній скарзі, що за адресою АДРЕСА_1 мешкає її тітка, яка не повідомляла їй про те що її шукає виконавча служба. Також ОСОБА_7 зазначила в апеляційній скарзі, що жодним чином не намагалася переховуватися від співробітників Приморського УКВ, про що свідчить те, що з 2011 року постійно проживала в м. Одеса, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у 7-му пологовому будинку м. Одеси народила доньку. 20.11.2013 року змінювала паспорт громадянина України у зв`язку із зміною прізвища. А в 2015 році офіційно працевлаштувалася в супермаркет «ФОЗЗІ».

15.11.2015 року Апеляційний суд Одеської області розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_8 та ухвалив: Апеляційну скаргу ОСОБА_9 частково задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2011 року відносно неї за поданням начальника Приморського РВ КВІ УДПтС України в Одеській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати і направити матеріали подання для нового судового розгляду в той же суд першої інстанції в іншому складі суду.

29.12.2015 року суддя Приморського районного суду ОСОБА_10 , розглядаючи подання начальника Приморського ВМ КВІ УДДУ ПВП в Одеській області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_11 оголосила у розшук ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка раніше проживала за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 жодного разу жодного повідомлення про виклик до суду не приходило. За цією адресою проживає матір чоловіка ОСОБА_8 , яка стверджувала, що жодного повідомлення із суду не надходило.

ОСОБА_8 неодноразово зверталася із заявою про поновлення провадження у справі та повідомляла про своє фактичне місце проживання про що свідчать клопотання від 26.09.2016 року; повторно 05.10.2016 року; заява на дозвіл ознайомитись з матеріалами справи № 5/1522/169/11; повторна заява від24.04.17 року, а також були заяви від 22.06.17 року та від12.01.2018 року. Жодна з цих заяв і клопотань задоволена не була.

Як вбачається з матеріалів, які надаються суду стороною захисту, засуджена постійно мешкає в м. Одеса. З 05.11.2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . За цією адресою мешкають батьки чоловіка.

Як вбачається з витягу із історії хвороби стаціонарного хворого №11913, яка видана одеською міською клінічною інфекційною лікарнею №11, ОСОБА_5 в період з 26.09.2011 по 05.10.2011 року знаходилась на стаціонарному лікуванні.

29 березня 2013 року ОСОБА_5 за рішенням суду розірвала шлюб з ОСОБА_12 .

20.11.2013 року ОСОБА_5 отримувала новий паспорт у зв`язку із розлученням та поверненням на своє жіноче прізвище. Паспорт серіїї НОМЕР_1 видавався Татарбунарським РСГУДМС України в Одеській області 20.11.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 засуджена народила доньку ОСОБА_13 в пологовому будинку АДРЕСА_4 .

25 листопада 2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 і взяла прізвище ОСОБА_15 .

18 грудня 2016 року знову отримала новий паспорт серії НОМЕР_2 виданий Татарбунарським РСГУДМС України в Одеській області на прізвище ОСОБА_6 ..

З цього вбачається, що ОСОБА_6 вела нормальний соціальний образ життя, за кордон на постійне місце проживання не виїжджала, навіть була офіційно працевлаштована.

Начальником кримінально-виконавчої інспекції Приморського району в Одеській не було надано до суду жодного доказу того, що ОСОБА_6 переховувалась від них.

У зв`язку із викладеним, адвокат ОСОБА_3 вважає за можливим звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Суворівським районним судом м. Одеси № 1-357/2011 від 28 січня 2011 року, за вчинення злочину передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Суд, дослідивши матеріали, які були надані до суду стороною захисту, приходить до висновку, що заява адвоката ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а засуджена ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання за вироком Суворівським районним судом м. Одеси № 1-357/2011 від 28 січня 2011 року у зв`язку зі закінченням строків давності виконання обвинувального вироку із наступного:

Як зазначено у статті 152 Кримінально виконавчого кодексу України, однією з підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Санкція ч. 2 ст. 185 Кримінального Кодексу України передбачає арешт на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до п.3, ч.1 ст. 80 КК України , особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувального вироку, його не було виконано у строки, а саме: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

Частиною 3, ст. 12 КК України, передбачає, що злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, строк давності виконання обвинувального вироку Суворівського районного суду м. Одеси № 1-357/2011 від 28.01.2011 року, який набрав чинності 14.02.2011 року, закінчився 14.02.2016 року.

Суд вважає, якщо обвинувальний вирок не приведений у виконання не з вини засудженого, то такі дії не можна кваліфікувати, як ухилення від відбування покарання. Такої ж позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Справа № 5-4904км12.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 2 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 6 Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року начальник кримінально-виконавчої інспекції Приморського району в Одеській області повинен надати у суд належні та допустимі докази того що ОСОБА_6 дійсно переховувалась від них.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 6; ч.2 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположніх свобод» 1950 року, ст. 152 Кримінально-виконавчого Кодексу України; ч.3 ст. 12; п. 3, ч. 1, ст. 80 Кримінального Кодексу України; ст. 537 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_16 про звільнення її від відбуття покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку - задовольнити.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання, призначеного за вироком Суворівським районним судом м. Одеси № 1-357/2011 від 28 січня 2011 року у зв`язку зі закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Постанова може бути оскаржена в Апеляційному суді Одеської області протягом 7 днів з моменту її оголошення.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1

12.07.2018