Єдиний унікальний номер справи № 274/1620/17
Провадження №1-кп/0274/355/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальне провадження по обвинуваченню -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дідівщина Фастівського району Київської області, мешкав АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 22.07.2013 року Малинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки;

3) 21.05.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 , ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 7 місяців

2) 08.08.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 5 років. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2016 року невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 4 місяці 14 днів обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 засуджений 08.08.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 5 років. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2016 року згідно ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 4 місяці 14 днів обмеження волі, та з 20.10.2016 року відбував покарання в Державній установі «Бердичівський виправний центр (№ 108)», що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів. Низгірецька, 2. За сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці засуджений ОСОБА_4 заохочений начальником Бердичівського ВЦ № 108 наданням дозволу на виїзд до близьких родичів за межі виправного центру на святкові та вихідні дні. Так, відповідно до наказу № 55 по Бердичівському виправному центрі № 108 від 07.04.2017 року засудженому ОСОБА_4 надано дозвіл на короткостроковий виїзд за межі виправного центру з 17.00 год. 07.04.2017 року до 08.00 год. 10.04.2017 року.

07.04.2017 року засудженого ОСОБА_4 ознайомлено під підпис про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 390 КК України та роз`яснено права та обов`язки на час відбування покарання у Бердичівському виправному центрі (№ 108).

Того ж дня ОСОБА_4 вибув з Бердичівського ВЦ №108 за місцем проживання своєї матері в АДРЕСА_3 , однак до місця призначення не прибув.

У встановлений час 10.04.2017 року о 08 год. 00 хв. засуджений ОСОБА_4 не повернувся до Бердичівського (ВЦ № 108) та про причини неповернення адміністрацію виправного центру не повідомив.

12.04.2017 року 0 23 год. 50 хв. засуджений ОСОБА_4 був затриманий працівника поліції Святошинського УП ГУНП України в м. Києві у стані алкогольного сп`яніння та 13.04.2017 о 08 год. 00 хв. був доставлений до приміщення Бердичівського виправного центру № 108 працівниками вказаної установи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав повністю, розкаявся. Суду показав, що дійсно мали місце події викладені в обвинувальному акті. З 20.10.2016 року він відбуває покарання в Державній установі «Бердичівський виправний центр (№ 108)». За сумлінну поведінку та ставлення до праці йому надавалося заохочення у виді короткострокового виїзду до близьких родичів за межі виправного центру на святкові та вихідні дні. Поїхати він вирішив у м. Київ до матері. З правилами поведінки під час короткострокової відпустки, про дисциплінарну відповідальність за їх порушення та про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання він повідомлявся. У встановлений час до Бердичівського виправного центру (№ 108) дійсно не повернувся, про що дуже шкодує. У вчиненому щиро розкаявся.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість у скоєнні інкримінованого діяння у повній мірі стверджується також сукупністю інших досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 08.08.2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років (а.с. 39 - 40 т. 1).

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 05.10.2016 року невідбуту частину покарання ОСОБА_4 замінено на обмеження волі строком 2 роки 4 місяці 14 днів (а.п. 38 т. 1).

До Бердичівського виправного центру (№ 108) ОСОБА_4 прибув 20.10.2016 року, про що свідчить характеристика засудженого (а.с. 31 т. 1).

Про те, що в квітні 2017 року засудженому ОСОБА_4 надавався дозвіл на короткостроковий виїзд за межі виправного центру, свідчить копія наказу начальника установи № 55 від 07.04.2017 року (а.с. 17, т. 1).

З правилами поведінки під час короткострокової відпустки, про дисциплінарну відповідальність за їх порушення та про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку короткострокової відпустки засуджений ОСОБА_4 повідомлений під розпис (а.с. 15 т. 1)

Про неповернення засудженого ОСОБА_4 у встановлений час, 10.04.2017 року о 08 год. 00 хв., до виправного центру свідчить копію рапорту чергового Бердичівського виправного центру (№ 108) від 11.04.2017 року ( а.с. 13 т. 1).

Зважаючи на повне визнання винуватості самим обвинуваченим, за клопотанням прокурора погодженого з усіма іншими учасниками судового процесу, суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 390 КК України, як неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

При визначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 390 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачений раніше судимий, скоїв злочин в процесі відбуття призначеного судом покарання, свою вину визнав, за місцем відбування покарання характеризується негативно, неодружений, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп"яніння.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки лише таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Остаточне покарання за сукупністю вироків суд визначає обвинуваченому в порядку ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 08.08.2014 року.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб в рамках кримінального провадження не накладався.

Зважаючи на обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого та визначений вид покарання, суд також приходить до висновку про необхідність обрання останньому до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, узявши його під варту у залі суду.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 369 - 371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Остаточне покарання ОСОБА_4 визначити в порядку ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 08.08.2014 року, а саме у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 7 (сім) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, узявши його під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття його під варту, а саме 14.05.2018 року.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1