Постанова

іменем України
19 липня 2018 року

м. Київ
справа № 226/800/16-к
провадження № 51-2014км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 , а також касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Димитрова Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 355, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна, звільненого від покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 187 КК на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 11 років 6 місяців; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 січня 2016 року по 25 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 та особа, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю, 23 січня 2016 року у вечірній час (точного часу не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 займається підприємницькою діяльністю і наприкінці робочого дня додому повертається з грошима, вирішили здійснити на нього напад з метою заволодіння його грошима. Реалізуючи свій спільний корисливий намір, ОСОБА_7 та вищевказана особа, взявши із собою ручну осколкову гранату РГД-5 та металевий макет пістолета, ззовні схожий на бойову вогнепальну зброю, відповідно, прийшли у двір будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_8 . Коли приблизно о 18:50 ОСОБА_8 під`їхав до вказаного двору на своєму автомобілі «Ford Transit Connect» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і зупинився, співучасники підійшли до вказаного автомобіля і, реалізуючи свій спільний злочинний намір, відкрили двері з боку водія, напали на останнього і, погрожуючи потерпілому ОСОБА_8 застосуванням металевого макета пістолету, схожого на бойову вогнепальну зброю, який тримала у руці особа, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, стали вимагати від потерпілого віддати їм гроші. В цей час із будинку вийшов син потерпілого ОСОБА_9 , який, побачивши протиправні дії ОСОБА_7 та особи, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, стосовно його батька, побіг у бік автомобіля з метою надати батькові допомогу. ОСОБА_7 та вказана особа, побачивши ОСОБА_9 та розуміючи, що їхні протиправні дії стали відомі іншим громадянам, почали втікати з місця злочину.
При цьому, у нападників виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою приховання своєї причетності до розбійного нападу на останнього шляхом використання вищевказаної гранати. Реалізуючи свій спільний злочинний намір і розуміючи при цьому, що обидва потерпілих знаходяться у безпосередній зоні ураження зазначеного бойового припасу, ставлячись байдуже до наявності чи відсутності інших осіб на вулиці, ОСОБА_7 за вказівкою особи, кримінальне провадження стосовно якої закрито у зв`язку зі смертю, висмикнув запобіжне кільце з гранати й умисно кинув її в бік ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у результаті чого через деякий час стався вибух. Після чого ОСОБА_7 та особа, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, розуміючи, що таким чином вони виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення вказаного злочину до кінця, залишили місце вчинення злочину. Проте у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відбігли від місця падіння гранати приблизно на 10-15 м, а бойова граната закотилася під ліве переднє колесо автомобіля «Ford Transit Connect» і тому основна вражаюча дія вибуху гранати прийшлася на нижню частину корпусу автівки, злочину не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі співучасників, у внаслідок чого потерпілі Баутіни зазнали незначних тілесних ушкоджень. У результаті умисних дій ОСОБА_7 та особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито у зв`язку зі смертю, потерпілий ОСОБА_8 отримав такі тілесні ушкодження вибухової травми тіла у вигляді: двох осколкових сліпих поранень задньої поверхні грудної клітки зліва між лопаточною та біляхребетною лініями у проекції 8-9 ребер, у верхньо-зовнішньому квадранті лівої сідниці, двох осколкових сліпих поранень лівої поперекової області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; потерпілий ОСОБА_9 отримав такі тілесні ушкодження вибухової травми тіла у вигляді: двох осколкових сліпих поранень задньо-зовнішньої поверхні правого стегна в середній третині, задньо-зовнішньої поверхні правого стегна у верхній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Також ОСОБА_7 та особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито у зв`язку зі смертю, при здійсненні за попередньою змовою групою осіб розбійного нападу на ОСОБА_8 , з метою подолання можливого опору потерпілого, вирішили використати при вчиненні зазначеного злочину ручну осколкову гранату типу РГД-5, яку ОСОБА_7 незаконно, всупереч положенням постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», яка забороняє мати громадянам без відповідного дозволу будь-яку зброю та боєприпаси, придбав у невстановленому місці у невстановлений час. У цей же день, 23 січня 2016 року, приблизно о 19:00 у ході вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із особою, стосовно якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, ОСОБА_7 з метою вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 шляхом висмикування запобіжного кільця підірвав гранату, яку незаконно носив при собі.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 22 серпня 2017 року частково задовольнив апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 . Вирок суду в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК змінив: призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Визначив вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 187 КК на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 10 років, за ч. 1 ст. 263 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 січня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення, як незаконні. Крім іншого, вказує на те, що суд не роз`яснив йому права розгляду кримінального провадження судом присяжних і проігнорував його показання про те, що вказаний злочин організував та вчинив громадянин ОСОБА_10 . При цьому засуджений повністю визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що засуджений під час розгляду провадження в місцевому суді повністю визнав себе винним у вчиненні розбійного нападу на потерпілого, однак умислу на вчинення інших злочинів (закінченого замаху на вбивство, придбання й носіння бойових припасів) у нього не було, і докази вчинення цих злочинів відсутні. Крім того, захисник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції в основу свого рішення поклав показання потерпілого ОСОБА_9 , котрий у суді першої інстанції був допитаний із порушенням вимог КПК, а слідчі дії з ним проводилися за участі його батька потерпілого ОСОБА_8 та без залучення спеціаліста. Також суд безпідставно поклав в основу вироку показання ОСОБА_11 , допитаного в суді першої інстанції в якості спеціаліста з вибухової зброї. Всупереч вимогам ст. 94 КПК апеляційний суд вибірково взяв докази, надані стороною обвинувачення, належним чином не мотивував своїх висновків, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги сторони захисту, обмежився лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого.
На касаційні скарги засудженого та його захисника прокурор подав заперечення, в яких, наводячи аргументи про безпідставність доводів викладених у скаргах, просив залишити останні без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 підтримав касаційні скарги і просив їх задовольнити. Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та частково підтримав касаційну скаргу засудженого. Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційних скарг і просила залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданих касаційній скарзі засуджений, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, а також не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірка до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні розбою за попередньою змовою групою осіб, замаху на вбивство двох осіб у спосіб, небезпечний для життя багатьох осіб, з метою приховування іншого злочину групою осіб, а також у придбанні та носінні бойових припасів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу:
- показань потерпілого ОСОБА_8 , котрий пояснив суду, що ОСОБА_7 раніше не знав, а з ОСОБА_12 знайомий, оскільки останній у нього підробляв. 23 січня 2016 року приблизно о 18:00 він відвозив водіїв додому, і коли почав рух по пров. Потьомкіна у м. Мирнограді, у світлі фар у 10 м від приміщення, де він працює, побачив двох підозрілих чоловіків, які стояли в темному безлюдному місці і повернулися до нього спиною, щоб їх обличчя неможливо було побачити. Він проїхав повз них; на думку ОСОБА_8 , вони не змогли вчинити злочин тоді, оскільки з ним в автомобілі було троє чоловіків. У подальшому він повертався додому, при собі мав виручку в розмірі 15 000 грн, які лежали в барсетці між сидіннями водія та пасажира. Перед цим зателефонував своєму сину, щоб той вийшов із квартири та забрав ємність із водою. Заїхав у тупикову частину двору, зупинив машину на відстані 5-8 м від під`їзду і побачив біля сараїв двох незнайомих чоловіків; він хотів узяти барсетку, проте не встиг, оскільки відчинилися двері з боку водія, і один із тих двох наставив на нього в область грудей пістолет, вимагаючи віддати барсетку. Коли він запитав, яку барсетку, цей чоловік відповів, що барсетку з грошима. Пізніше по очах, худій та високій статурі він зрозумів, що з пістолетом був ОСОБА_12 . В цей час із під`їзду вийшов його син, нападники забарилися, ОСОБА_12 став задкувати, а інший чоловік почав лізти в салон автомобіля, намагаючись забрати барсетку. ОСОБА_8 схопив його за куртку, через що капюшон з`їхав наверх. Він добре запам`ятав обличчя ОСОБА_7 , його сильний перегар, неголеність тижневої давності, сиву бороду, залисини, оскільки обличчя засудженого було від його обличчя на відстані 30-50 см, і місце, де він зупинився, освітлювалось; ОСОБА_8 намагався виштовхнути ОСОБА_7 ногами з машини і крикнув сину, що на нього напали. ОСОБА_12 почав відбігати, направивши в його бік пістолет і погрожуючи вистрілити. ОСОБА_7 також почав бігти, ледве пересуваючи ноги, однак син наздогнав його і завдав декількох ударів кулаком по голові. ОСОБА_8 вийшов із машини, і в цей момент ОСОБА_12 крикнув: «Кидай, взривай!», і через 3-5 с прогримів вибух, від якого ОСОБА_8 із сином отримали ушкодження, однак в епіцентрі вибуху опинилася його машина;
- показань потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що в день вчинення злочину йому зателефонував батько і попросив забрати воду, а коли вийшов із будинку, почув крик батька: « ОСОБА_13 , на мене напали». Батько був у машині, а біля нього стояли двоє чоловіків, котрі почали втікати: один із них був маленький, лисий і в капюшоні, а другий високій і в шапці. За словами ОСОБА_9 , він наздогнав того, що був у капюшоні, і двічі ударив його руками по голові, після чого чоловік у капюшоні кинув гранату, яка вибухнула позаду них біля машини;
- показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , котрі пояснили, що в кінці робочого дня 23 січня 2016 року вони бачили біля рибного цеху двох незнайомих чоловіків, які начебто вели спостереження, а коли вони проїжджали поряд, ОСОБА_14 побачив обличчя одного з чоловіків і запам`ятав його;
- показань свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що працював водієм у ОСОБА_8 , котрий займається підприємницькою діяльністю. ОСОБА_7 та ОСОБА_12 запитували у нього, який режим роботи у ОСОБА_8 , коли він збирає виручку і де її зберігає. 23 січня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_12 ходили до рибного цеху, а потім повернулися разом до міста. Також ОСОБА_10 повідомив, що бачив, як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в день вчинення злочину ввечері попрямували до будинку ОСОБА_8 . Чекаючи на них біля магазину, ОСОБА_10 чув звук, схожий на вибух;
- фактичних даних, що містяться: у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 27 січня 2016 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_7 як особу, котра, діючи разом з іншою особою, 23 січня 2016 року скоїла на нього розбійний напад; засудженого він впізнав у цілому за зовнішністю, за його бородою з сивиною, круглим обличчям, плотною статурою;
- у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 27 січня 2016 року, згідно з яким свідок ОСОБА_14 упізнав ОСОБА_7 як особу, котра в день вчинення злочину перебувала біля рибного цеху. Засудженого він впізнав за міцною статурою та за обличчям;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 28 січня 2016 року, з якого убачається, що ОСОБА_7 у присутності захисника добровільно розповів і на місці і показав про обставини вчинення злочину, вказав, що 23 січня 2016 року після обіду під час розпивання спиртного з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у нього в гаражі останній запропонував забрати гроші у його колишнього господаря, на що ОСОБА_7 погодився, оскільки був п`яний. У ОСОБА_12 при собі був пістолет, схожий на пістолет Макарова, а у ОСОБА_7 та у ОСОБА_10 по гранаті, яку йому дав останній, за вказівкою якого вони прийшли до рибного цеху, де чекали на потерпілого, з яким ОСОБА_7 раніше не був знайомий. Через деякий час автомобіль потерпілого приїхав, у ньому сиділи декілька чоловіків. ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_8 поїхав відвозити свого водія, потім поїде додому, і запропонував піти туди, щоб забрати у потерпілого гроші. ОСОБА_10 привів їх на місце. Коли потерпілий приїхав додому, ОСОБА_10 став за автомобілем, а ОСОБА_12 підійшов до дверцят із боку водія, відкрив їх і, наставивши на ОСОБА_8 пістолет, став вимагати віддати гроші; в цей момент ОСОБА_7 стояв за ОСОБА_12 . Обидва були без масок. Потерпілий став виходити з автомобіля, а з під`їзду вийшов його син, і вони стали тікати, а ОСОБА_8 з ОСОБА_9 погналися за ними, і хтось із хлопців крикнув: «Кидай», тоді ОСОБА_7 дістав із кишені куртки гранату, висмикнув кільце і кинув її назад, після чого почув сильний вибух;
- у висновку судово-медичної експертизи від 3 лютого 2016 року, згідно з яким у ОСОБА_8 виявлено такі тілесні пошкодження: вибухова травма тіла по одному осколковому сліпому пораненню задньої поверхні грудної клітки зліва між лопатковою та біляхребтовою лініями у проекції 8-9-го ребер, у верхньо-зовнішньому квадранті лівої сідниці, а також два осколкових сліпих поранення лівої поперекової області;
- у висновку судово-медичної експертизи від 3 лютого 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено такі тілесні пошкодження: вибухова травма тіла по одному осколковому сліпому пораненню задньо-зовнішньої поверхні правого стегна у середній третині, задньо-внутрішньої поверхні правого стегна у верхній третині;
- у протоколі огляду від 27 січня 2016 року, згідно з яким було оглянуто три колеса марки «кама», вилучені в ході додаткового огляду місця події: у боковій та передній частинах гуми одного з коліс виявлено та вилучено три металевих фрагменти. Відповідно до висновку комплексної судової вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу від 12 травня 2016 року надані на дослідження фрагменти металу, вилучені з тіла потерпілого ОСОБА_8 та з автомобільного колеса марки «кама», вилученого з місця події, є, ймовірно, фрагментами корпусу гранати РГД-5.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК.
Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом вимог ст. 94 КПК, захисник у касаційній скарзі не навів.
Крім того, доводи захисника, аналогічні за змістом доводам. викладеним у його касаційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх, визнав ці доводи неспроможними і відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування прийнятого рішення.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що зібраними доказами у кримінальному провадженні, які узгоджуються між собою, повністю підтверджується той факт, що саме ОСОБА_7 мав при собі бойову гранату і вчинив замах на вбивство потерпілих з метою уникнути затримання після вчинення розбійного нападу. А потерпілий ОСОБА_8 в суді пояснив, що після розбійного нападу першим став тікати ОСОБА_12 , при цьому направляв на нього пістолет, і потерпілий навіть пригинався, сприймаючи пістолет за справжню зброю. ОСОБА_7 теж почав тікати, проте ОСОБА_9 наздогнав його і завдав декількох ударів по голові. ОСОБА_8 вийшов із машини, ОСОБА_12 крикнув: «Кидай, взривай!», і через декілька секунд прогримів вибух. Крім цього, той факт, що саме ОСОБА_7 кинув гранату, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 .
Враховуючи вищенаведене, доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованих злочинів, а його обвинувачення побудовано на доказах, здобутих із порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є безпідставними.
Доводи засудженого про те, що йому не було роз`яснено право на розгляд справи судом присяжних, є неспроможними.
З матеріалів справи вбачається, що прокурор 16 травня 2016 року роз`яснив ОСОБА_7 право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних, і цю обставину засвідчено підписом обвинуваченого (т. 1, а. к. п. 3033).

Суд першої інстанції під час підготовчого засідання також належним чином переконався у тому, що обвинувачений не бажає скористатися правом на розгляд його провадження судом присяжних, підтвердженням чого є звукозапис судового засідання, розписка та пам`ятка про права та обов`язки особи, яка бере участь у судовому розгляді (т. 1, а. к. п. 51, 51а).
У судовому засіданні, під час проведення підготовчих заходів, суд першої інстанції, серед інших прав, знову роз`яснив обвинуваченому право на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних і зазначив, що він має заявити таке клопотання, однак ОСОБА_7 цим правом не скористався.
Таким чином, прокурором та судом першої інстанції було забезпечено право обвинуваченого ОСОБА_7 на розгляд провадження щодо нього судом присяжних із дотриманням вимог ст. 384 КПК.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, фактів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні. З огляду на викладене касаційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого та його захисника без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3