Справа № 367/1668/18
Провадження №1-кп/367/328/2018
УХВАЛА
Іменем України
про повернення
03 травня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 09.10.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002765, по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:
До суду надійшов обвинувальний акт по зазначеному вище кримінальному провадженню.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважала, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і його можливо призначити до судового розгляду.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Такої ж думки притримались захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_8 вказував, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, а тому підлягає поверненню прокурору.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Потерпілий ОСОБА_15 в судове засідання не з?явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомляв, клопотання про перенесення судового засідання до суду не подавав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи суд згідно ст. 348 КПК України зобов?язаний роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Зазначений вище обвинувальний акт не містить зрозумілого формулювання обвинувачення, оскільки при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та в формулюванні обвинувачення зазначено, що обвинувачені, зайшовши в кімнату потерпілого ОСОБА_15 , відкрито демонструючи предмет, схожий на ніж, висунули вимогу передати грошові кошти, після чого, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя чи здоров?я, зв?язали за допомогою ременя руки та спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді: саден, підшкірної гематоми обличчя, які утворились від дії тупого предмету, які відносяться до легких тілесних.

Теж саме вони вчинили щодо потерпілого ОСОБА_6 .

Однак, при цьому залишається не зрозумілим яке саме насильство було вчинено щодо кожного з потерпілих, в який спосіб і ким воно було завдано. Не зрозумілим також залишається хто і в який спосіб наніс тілесні ушкодження кожному з потерпілих після того як їм було зв?язано руки. Не вказано також з якою метою такі ушкодження було здійснено.

Також залишається не зрозумілим яке насильство було завдано кожному з потерпілих: насильство небезпечне для життя чи для здоров?я.

Вказані недоліки позбавляють можливості кожному обвинуваченому знати у чому його звинувачують, а суду роз?яснити їм це та вирішити справу в межах обвинувачення.

До того ж, як було з?ясовано в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_14 не розуміє українську мову, про що ним та його захисником заявлялось під час досудового розслідування, однак в порушення права на захист йому не було призначено перекладача, а також не було здійснено переклад обвинувального акту на російську мову.

Зазначені недоліки вказують на невідповідність обвинувального акту вимогам закону та на неможливість його призначення до слухання, тому суд повертає обвинувальний акт прокурору для виправлення вказаних недоліків.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , та продовження строку домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки такі строки спливають, а ризики, які було враховані при обранні таких запобіжних заходів, не відпали.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_10 не заперечував проти продовження строку дії домашнього арешту, але вважав недоцільним встановлювати заборону залишення житла цілодобово.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заперечували проти клопотання прокурора, оскільки їм та обвинуваченим не було вручено копії клопотань прокурора за три години і відсутні докази наявності ризиків для продовження дії запобіжних заходів. Просили змінити запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на домашній арешт.

Обвинувачені підтримали думку захисників.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_14 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 05.05.2018 р.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дійшов висновку, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Так, суд враховує, що він раніше вже був засуджений, в тому числі за злочини проти власності, і знову обвинувачується у тому, що вчинив умисний злочин, маючи не зняту і не погашену судимість, тому існує ризик, того, що перебуваючи на волі, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення. Також він зможе незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у скоєнні злочину із застосуванням насильства. Крім того, у зв?язку з тим, що обвинувачений не має постійного місця проживання, в тому числі в Ірпінському регіоні, не має міцних соціальних зв?язків, існує ризик того, що він зможе переховуватися від суду.

Тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_14 під вартою на 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаних ризиків. Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому виду запобіжного заходу.

В судовому засіданні також встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_13 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 05.05.2018 р.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дійшов висновку, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Так, суд враховує, що він є громадянином Грузії, не має постійного місця проживання в Україні, в тому числі в Ірпінському регіоні, не має міцних соціальних зв?язків, тому існує ризик того, що він зможе переховуватися від суду. Також у зв?язку з тим, що він обвинувачується у скоєнні злочину із застосуванням насильства, існує ризик, того, що, перебуваючи на волі, він зможе незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні.

Тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою на 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначеного ризику. Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому виду запобіжного заходу.

При цьому суд не приймає до уваги документи, характеризуючі ОСОБА_13 в Грузії, які надано його захисником, оскільки вони не спростовують наявність зазначених вище ризиків. До того ж, суду не було надано доказів того, що обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності в Грузії. Крім того, суд вважає, що у ОСОБА_13 відсутнє постійне місце проживання в Україні. Письмові пояснення ОСОБА_16 суд не може прийняти до уваги, оскільки суд бере до уваги показання свідка, безпосередньо допитаного в судовому засіданні.

Також судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_12 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, дія якого закінчується 05.05.2018 р.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дійшов висновку, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк домашнього арешту, а саме: враховуючи, що він обвинувачується у скоєнні злочину із застосуванням насильства, існує ризик, того, що, перебуваючи на волі, він зможе незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні.

Тому суд вважає за доцільне продовжити строк домашнього арешту ОСОБА_12 під вартою на 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначеного ризику. Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому виду запобіжного заходу.

Суд також не приймає до уваги посилання захисників на те, що прокурором не було вручено клопотання за три години до їх розгляду, оскільки така норма міститься в ст. 184 КПК України, яка визначає порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, в той час як наразі вирішується питання не про обрання запобіжного заходу, а про продовження строку його дії під час судового розгляду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_17 , в якій просив визнати її бездіяльність протиправною щодо ненадання йому та його підзахисному ОСОБА_14 доступу до речових доказів в даному кримінальному провадженні, оскільки йому було надано доступ лише до письмових доказів, що містяться в чотирьох томах провадження. Ні до речових доказів оптичних дисків, які знаходились у томах провадження і були опечатані, ні до інших речових доказів доступу не було надано.

Прокурор заперечувала проти задоволення скарги, оскільки усім учасникам провадження було надано повний доступ до всіх доказів.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали скаргу, підтвердили обставини, зазначені у скарзі.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

З наданої суду копії протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 03.03.2018 р. вбачається, що підозрюваному ОСОБА_14 та його захиснику ОСОБА_8 було надано лише доступ до письмових доказів у даному кримінальному провадженні.

Жодних доказів того, що їм було надано доступ до речових доказів по справі із можливістю робити копії або відображення матеріалів суду не надано.

Тому, враховуючи, що на слідчого згідно ст. 290 КПК України покладено обов?язок відкрити підозрюваним усі докази в кримінальному провадженні (в тому числі речові докази), однак слідчою такі дії вчинено не було, суд визнає таку бездіяльність протиправною.

Крім того, в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся зі скаргою на постанову слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_18 від 10.10.2017 р. про призначення дактилоскопічної експертизи, в якій просив скасувати таку постанову, оскільки її було призначено до пред?явлення ОСОБА_14 повідомлення про підозру.

Прокурор заперечувала проти задоволення такої скарги, оскільки і оспорювана постанова слідчого і повідомлення ОСОБА_14 про підозру було здійснено в один день 10.10.2017 р.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали скаргу.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що Постановою слідчого Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_18 від 10.10.2017 р. було призначено проведення дактилоскопічної експертизи, в той час, як повідомлення про підозру ОСОБА_14 було здійснено лише 10.10.2017 р. о 21 год 00 хв.

Суд дійшов висновку, що зазначені обставини можуть вказувати на протиправні дії слідчого ОСОБА_18 , однак це не є підставою для скасування самої постанови про призначення експертизи, тому суд відмовляє у задоволенні скарги.

Також в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся зі скаргою на постанову заступника прокурора Київської області ОСОБА_19 від 09.01.2018 р. про продовження строку досудового розслідування, в якій просив скасувати цю постанову, у зв?язку з тим, що до клопотання слідчого про продовження строків досудового розслідування не було додано його заперечень щодо цього.

Прокурор заперечувала проти задоволення такої скарги, оскільки постанова прокурором була прийнята з урахуванням всіх обставин провадження.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали скаргу.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що постановою заступника прокурора Київської області ОСОБА_19 від 09.01.2018 р. було продовжено строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні до п?яти місяців, тобто до 10.03.2018 р. Також встановлено, що захисником ОСОБА_8 на ім?я слідчого ОСОБА_17 було направлені заперечення від 03.01.2018 р. та від 09.01.2018 р. на клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування. Доказів того, що такі заперечення були долучені до вказаного вище клопотання слідчого суду не надано.

Відповідно до ст. 295 КПК України продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення, у випадку, визначеному пунктом 1 частини третьої статті 294 цього Кодексу, здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування.

Копія клопотання вручається слідчим або прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, уповноваженому на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування.

Підозрюваний, його захисник мають право до подання клопотання про продовження строку досудового розслідування подати слідчому або прокурору, який ініціює це питання, письмові заперечення, які обов`язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються прокурору, уповноваженому на його розгляд.

Прокурор задовольняє клопотання та продовжує строк досудового розслідування, якщо переконається, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин.

Таким чином, суд дійшов висновку що відсутність у суду доказів того, що до клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування було додано заперечення захисника може вказувати на протиправні дії слідчого, однак на думку суду це не є підставою для скасування самої постанови заступника прокурора області про продовження строку досудового розслідування, яку прийнято з урахуванням підстав, передбачених КПК України. Тому суд відмовляє у задоволенні скарги захисника.

Крім того, в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся зі скаргою на постанову керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_20 від 07.12.2017 р. про продовження строку досудового розслідування, в якій просив скасувати цю постанову, у зв?язку з тим, що до клопотання слідчого про продовження строків досудового розслідування не було вручено йому та його підзахисному за п?ять днів до подання такого клопотання на вирішення прокурором, що позбавило його права подати свої заперечення щодо цього.

Прокурор заперечувала проти задоволення такої скарги, оскільки клопотання слідчого про продовження строків досудового розслідування було вручено підозрюваним вчасно, а постанова прокурором була прийнята з урахуванням всіх обставин провадження.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали скаргу.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що за клопотанням слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_21 від 01.12.2017 р. керівником Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_20 07.12.2017 р. було винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 10.01.2018 р. зазначене вище клопотання слідчого було вручено захиснику ОСОБА_8 та підозрюваному ОСОБА_14 лише 06.12.2017 р.

Відповідно до ст. 295 КПК України продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення, у випадку, визначеному пунктом 1 частини третьої статті 294 цього Кодексу, здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування.

Копія клопотання вручається слідчим або прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, уповноваженому на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування.

Підозрюваний, його захисник мають право до подання клопотання про продовження строку досудового розслідування подати слідчому або прокурору, який ініціює це питання, письмові заперечення, які обов`язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються прокурору, уповноваженому на його розгляд.

Таким чином, суд дійшов висновку що вручення захиснику ОСОБА_8 та підозрюваному ОСОБА_14 клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування менш ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору може вказувати на протиправні дії слідчого, однак на думку суду це не є підставою для скасування самої постанови прокурора про продовження строку досудового розслідування, яку прийнято з урахуванням підстав, передбачених КПК України. Тому суд відмовляє у задоволенні скарги захисника.

Крім того, в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся зі скаргами на постанови слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_17 від 13.12.2017 р. про призначення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , у яких просив скасувати зазначені постанови у зв?язку з тим, що ним неоднократно подавались слідчому клопотання про призначення судово-медичних експертиз щодо характеру тілесних ушкоджень потерпілих, однак слідчий не них не відреагував і виніс свої постанови.

Прокурор заперечувала проти задоволення такої скарги, оскільки постанови слідчого була прийнято відповідно до вимог КПК України.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали скаргу.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що постановами слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_17 від 13.12.2017 р. було призначено судово-медичні експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_6 також встановлено, що захисник ОСОБА_8 звертався до слідчого із клопотаннями від 30.10.2017 р. та від 11.12.2017 р. про призначення судово-медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , однак такі клопотання були протиправно залишені слідчим поза увагою, що засвідчили судді слідчі Ірпінського міського суду Київської області у своїх ухвалах від 14.11.2017 р. та від 03.01.2018 р.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, суд дійшов висновку що невирішення слідчим клопотань захисника ОСОБА_8 про призначення експертиз може вказувати на протиправні дії слідчого, однак на думку суду це не є підставою для скасування самої постанови слідчого про призначення експертизи. До того ж, захисник чи обвинувачений не позбавлені права заявити клопотання про проведення відповідної експертизи під час розгляджу справи в суді. Тому суд відмовляє у задоволенні скарги захисника.

Крім того, в судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_22 та слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_17 , у якій просив визнати протиправною бездіяльність вказаних слідчих щодо обмеження підозрюваного ОСОБА_14 в реалізації прав користування рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, збирати і подавати докази, заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, знайомитися з матеріалами досудового розслідування до його завершення, а також щодо обмеження захисника ОСОБА_8 в реалізації прав збирати і подавати докази, заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, знайомитися з матеріалами досудового розслідування до його завершення, у зв?язку з тим, що ним в даному кримінальному провадженні було подано клопотання про здійснення письмового перекладу повідомлення про підозру ОСОБА_14 на російську мову, та вручити йому такий переклад, оскільки він не розуміє української мови, але дане клопотання залишилось поза увагою слідчого. Також вказував, що ним неодноразово подавались слідчому клопотання та за печення, однак вони залишались без розгляду та задоволення, що підтверджується ухвалами слідчих судей Ірпінського міського суду Київської області.

Прокурор заперечувала проти задоволення такої скарги, оскільки вважала, що вона не грунтуєтьтся на вимогах закону.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали скаргу.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні захисником ОСОБА_8 було подано старшому слідчому СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_22 клопотання від 26.10.2017 р., в якому просив здійснити письмовий переклад повідомлення про підозру ОСОБА_14 на російську мову, та вручити йому такий переклад, оскільки він не розуміє української мови. Однак, суду не надано доказів розгляду такого клопотання, його задоволення чи відмови у ньому.

Відповідно до ст. 42 КПК України обвинувачений має право користуватися рідною мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Отже, оскільки захисник та підозрюваний ОСОБА_14 наполягали на тому, що він не розуміє українську мову, слідчий повинен був забезпечити його перекладачем на мову, якою він володіє чи розуміє, і здійснити забезпечити переклад процесуальних документів на цю мову.

Таким чином, суд дійшов висновку що невирішення слідчим ОСОБА_22 клопотання захисника ОСОБА_8 про переклад повідомлення про підозру ОСОБА_14 на російську мову є незаконним, тому суд визнає таку бездіяльністю протиправною. В той же час суд не знаходить підстав для визнання протиправною бездіяльністю слідчого ОСОБА_17 щодо не розгляду клопотання захисника про переклад повідомлення про підозру, оскільки таке клопотання було адресовано слідчому ОСОБА_22 . Суд також відмовляє у решті клопотання, оскільки решта вимог захисника є неконкретними та загальними. При цьому суд враховує, що усі обставини порушення прав захисника були предметом розгляду в суді і щодо них уже постановлено відповідні ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 290, 291, 303, 314, 315, 177 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 09.10.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002765, по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів.

Продовжити на 60 днів строк дії домашнього арешту ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на ОСОБА_12 обов?язки:

-прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

-без дозволу суду, слідчого чи прокурора не відлучатись із Ірпінського регіону, не залишати з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити у задоволенні клопотання захисників про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині запобіжних заходів діє з 03.05.2018 р. по 01.07.2018 р. включно.

Задовольнити скаргу захисника ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_17 щодо порушення ст. 290 КПК України.

Визнати протиправною бездіяльність слідчої СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_17 щодо ненадання обвинуваченому ОСОБА_14 та його захиснику ОСОБА_8 доступу до речових доказів в даному кримінальному провадженні.

Задовольнити частково скаргу захисника ОСОБА_8 на бездіяльність старшого слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_22 та слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_17 щодо обмеження підозрюваного та його захисника в реалізації прав передбачених ст. 20, 42, 220, 221 КПК України.

Визнати протиправною бездіяльність старшого слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_22 щодо невручення в даному кримінальному провадженні підозрюваному ОСОБА_14 повідомлення про підозру на російській мові.

В задоволенні решти скарг захисника ОСОБА_8 відмовити.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 04.05.2018 р. об 11 год 00 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3