Провадження 1-кп/522/1574/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0003856 від 22.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман, Донецької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2018 ОСОБА_3 приблизно о 11:30 годині, знаходячись у дворі будинку будинку АДРЕСА_3 , помітивши перед цим на шиї у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 золотий ланцюжок з хрестиком, та раптово вирішив заволодіти майном потерпілої, визначивши предметом свого злочинного посягання вищезазначений золотий ланцюжок. шляхом ривка, з метою уникнення опору від останньої та присікання спробам чинити будь-яку протидію.

Після цього ОСОБА_3 наблизився зі спини до потерпілої ОСОБА_6 , яка в цей час шукала вхід до нотаріальної контори, та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, спочатку вигуком відволік потерпілу, після чого, зненацька для неї, коли остання озирнулася, схопив рукою золотий ланцюжок, та шляхом ривка намагався його зірвати, вважаючи що такий спосіб надасть йому можливість ефективно та безперешкодно заволодіти предметом свого злочинного посягання, однак ОСОБА_6 почала чинити певний опір.

В подальшому, ОСОБА_3 , доклавши значних зусиль, здійснив ще декілька ривків, в наслідок яких наніс потерпілій тілесні ушкодження, в виді ссадин та подряпин, та під дією даного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, йому вдалось зірвати ланцюжок з шиї ОСОБА_6 , одразу після чого він почав втікати з місця скоєння ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , заволодівши золотим ланцюжком комплексного плетіння та хрестиком, належними ОСОБА_6 , тим самим виконавши усі дії які вважав за необхідне, для досягнення своєї поставленої корисливої мети, з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Вказаним кримінальним правопорушенням спричинено матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 28 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , провину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України, визнав повністю, та підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, а саме факт відкритого викрадення золотого ланцюжка у потерпілої ОСОБА_6 .. У скоєному щиро покаявся.

Крім того, обвинувачений заявив про те, що він з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у скоєнні зазначеного злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, є тяжким злочином проти власності.
ОСОБА_3 є громадянином України, з середньою освітою, веде спільний побут з громадянкою ОСОБА_7 та приймає участь у вихованні і утриманні її неповнолітнього сина 2008 року народження., офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Хлібодарське, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Претензій майнового та морального характеру від потерпілого обвинувачений не має. Внаслідок вчиненого злочину тяжкі наслідки не наступили.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, у майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить його суворо не карати.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та на нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

З огляду на викладене, зазначені пом`якшуючі обставини, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за вчинений ним злочин, покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком, оскільки на думку суду його подальше виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 377 КПК України, ст..1-90 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два ) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Початок відбування іспитового строку рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 14.06.2018 р.

Зарахувати встрок покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 22.06.2018 р. по 30.08.2018 р.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а після набрання вироком законної сили скасувати.

ОСОБА_3 звільнити з під-варти в залі суду.

Речові докази: золотий ланцюжок - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_8 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому а також не пізніше наступного дня після ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя:

30.08.2018