Справа №577/5263/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/495/18 Суддя-доповідач - Матус
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/5263/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , згідно якої вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, згідно якого визнати ОСОБА_7 винним за ст. 121 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання 05 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 03 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Позовні вимоги прокурора Конотопської місцевої прокуратури задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Конотопської міської ради витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 від злочину в розмірі 5581 грн. 68 коп.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до санкції ст. 121 ч. 1 КК України відноситься до категорії тяжких насильницьких злочинів, та призвів до настання тяжких наслідків у виді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Не враховано характер та обставини, зокрема спосіб, знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Значна кількість та локалізація заподіяних ударів свідчить про надмірну агресивність ОСОБА_7 та підвищену небезпеку обвинуваченого для суспільства. Останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень, систематично вживає алкогольні напої та не має постійного джерела доходу, був судимим за скоєння умисних злочинів. Суд безпідставно не врахував думку потерпілої ОСОБА_9 про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання, оскільки вважає, що існує загроза повторення з боку ОСОБА_7 аналогічного насильства по відношенню до неї, також не враховано висновок органу пробації про високу ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення, високу небезпеку для суспільства та необхідність, з метою запобігання вчиненню повторних злочинів, цілодобового нагляду та контролю за його поведінкою в умовах ізоляції, шляхом позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 26 жовтня 2017 року близько 12 год. 40 хв., знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс потерпілій ОСОБА_9 тильною частиною бойка молотка два удари по голові в область чола справа та зліва, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді ВЧМТ, забій головного мозку, вдавлений перелом лобної кістки зліва, забійні рани чола.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, потерпілу та обвинуваченого, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 1 КК України кваліфіковані вірно.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, виходячи з апеляційних доводів прокурора у кримінальному провадженні, стосовно призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

За положеннями ст. 75 КК України у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою визнав його винуватим. Крім того, суд вважав, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання, проте, на переконання колегії суддів, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Зокрема, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжкого злочину, конкретним його обставинам, способу та характеру, меті та мотиву вчинення кримінального правопорушення, ступеню суспільної небезпеки вчиненого, аналізу особи винного - як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.

Між тим, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у сфері суспільних відносин, які забезпечують охорону здоров`я особи, та вказаний злочин характеризується підвищеною суспільною небезпекою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Крім того, суд не врахував, що для заподіяння тяжкого тілесного ушкодження обвинувачений застосував молоток, яким наніс потерпілій удари в область чолова справа та зліва, при цьому потерпіла ОСОБА_9 , жодним чином не давала підстав ОСОБА_7 для нанесення їй ударів молотком та, як наслідок, заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Також судом не надано оцінки досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, згідно якої на думку пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Дані про особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, відсутність відомостей про його працевлаштування та посередня характеристика з місця проживання, в сукупності з вищенаведеними обставинами дають колегії суддів підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

У контексті наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, отже визнає звільнення обвинуваченого із застосуванням ст. 75 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням таким, що пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, яке повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, отже є явно несправедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи, що у суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та встановлені дані про його особу, має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, бо саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів і домірним вчиненому.

Обговорюючи питання про призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів приймає до уваги обставини, що згідно ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст.12 КК України є тяжким злочином; вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання, але ї пом`якшуючі покарання обставини, якими є повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, та враховує думку потерпілої, яка прохала залишити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, факт примирення з ОСОБА_9 , обставини виникнення конфлікту, та його наслідки, та враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням позиції потерпілої, та особи винного, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, у виді трьох років позбавлення волі, застосувавши вимоги ст. 69 КК України, вийти за межі апеляційних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, та прийняти рішення на користь обвинуваченого, в інтересах якого апеляційна скарга не подавалася, так як цим не погіршується становище ОСОБА_7 .

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407,409,413, 414, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4