Дата документу Справа № 329/79/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №329/79/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/381/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за поданням начальника Чернігівського районного сектору з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення останнього для відбування, покарання призначеного за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року, якою задоволено подання Чернігівського районного сектору з питань пробації, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_7 та останнього направлено для реального відбування покарання, призначеного за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що з часу ухвалення вироку суду та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, останній вчинив декілька адміністративних правопорушень, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. У відношенні нього двічі виносилось застереження у виді письмового попередження та проводилася роз`яснювальна робота про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, але належних висновків для себе він не зробив, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є батьком двох малолітніх дітей, відносно яких він не позбавлений батьківських прав, злочинів чи інших протиправних дій відносно дітей він не вчиняв, та в даному випадку суд повинен був застосувати до нього амністію.

Згідно з ухвалою, 16 серпня 2017 року начальник Чернігівського районного сектору з питань пробації ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним поданням.

У поданні зазначено, що ОСОБА_7 за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 29 березня 2017 року розпорядження про виконання вироку та вирок відносно ОСОБА_7 отримані інспекцією для виконання та заведено особову справу №14/2017 року. 30 березня 2017 року ОСОБА_7 роз`яснено порядок виконання вироку та порядок виконання обов`язків, які передбачені ст.ст.75, 76 КК України. Крім цього, із засудженим неодноразово, а саме: 30 березня 2017 року, 28 квітня 2017 року, 10 травня 2017 року, 28 липня 2017 року проводилися профілактичні бесіди про недопущення з його боку адміністративних правопорушень та нового злочину.

Однак, за час відбування покарання ОСОБА_7 допускав адміністративні правопорушення, а саме: 18 квітня 2017 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП і постановою Чернігівського районного суду на нього накладене стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин; 10 травня 2017 року до засудженого застосовано застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного покарання; 28 липня 2017 року на ОСОБА_7 накладено стягнення за ст.177 КУпАП у виді штрафу в сумі 85 гривень; 28 липня 2017 року до засудженого застосовано застереження у вигляді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного покарання; 31 липня 2017 року на ОСОБА_7 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.178 КУпАП у вигляді попередження. Таким чином, засуджений ОСОБА_7 злісно ухиляється від відбування призначеного покарання, а саме: систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

У судовому засіданні начальник Чернігівського районного сектору з питань пробації ОСОБА_6 підтримав подання, посилаючись на те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на шлях виправлення не став.

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання, вказавши, що він добросовісно виконував покладені на нього судом обов`язки. На даний час він не зловживає спиртними напоями, став на шлях виправлення. Його співмешканка зловживає спиртними напоями. На даний час він проживає один, має власне житло. Співмешканка відмовилася від своїх 4 дітей, із яких двоє дітей його, яких він хоче забрати та займатися їх вихованням. З даною заявою звернувся до служби у справах дітей. Просив врахувати думку односельчан.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подання відносно засудженого ОСОБА_7 , зазначивши про необхідність направлення останнього для відбування покарання в місця позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, крім того зауважила на тому, що при розгляді подання судом першої інстанції було порушено право засудженого на захист, оскільки розгляд подання відбувся без участі захисника, участь якого в даному провадженні є обов`язковим, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Вивченням матеріалів провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 встановлено, що за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року його засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

У зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим начальник Чернігівського районного сектору з питань пробації звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_7 та направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Суд задовольнив зазначене подання, мотивуючи тим, що засуджений ОСОБА_7 систематично вчиняв адміністративні правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Між тим колегія суддів не може погодитися із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ч.2 ст.78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробовуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до положень ч.1 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За змістом наведених положень закону, засуджений підлягає направленню для відбування призначеного покарання у разі вчинення ним лише правопорушень, які відповідають сукупності таких ознак: вони були систематичними; кожне з них потягло за собою адміністративне стягнення; ці правопорушення свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

При вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, суд належним чином не перевірив обставини, зазначені в поданні.

З матеріалів провадження вбачається, що засудженому ОСОБА_7 було встановлено дні явки для реєстрації, а саме: останню п`ятницю кожного місяця.

Із листка реєстрації встановлено, що, перебуваючи на обліку, ОСОБА_7 виконував покладені на нього судом обов`язки, вчасно з`являвся на реєстрацію, жодного разу не пропустив дні явки.

Під час розгляду подання судом першої інстанції засуджений ОСОБА_7 зазначив, що він добросовісно виконував покладені на нього судом обов`язки, має постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживав,.

Відповідно до вимог ч.3 ст.166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Дійсно, під час відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 притягався до адміністративної відповідальності, проте вказані факти, самі по собі, без врахування всіх обставин провадження і відомостей про особу засудженого у сукупності, не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, відповідно, не є достатньою підставою для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення до місць позбавлення волі.

В той же час, згідно з довідкою-характеристикою, виданою сільським головою, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, тимчасово не працює, за характером спокійний, в конфліктні ситуації не вступає, скарг від сусідів та жителів села на його поведінку не поступало.

Таким чином, колегією суддів було встановлено, що засуджений ОСОБА_10 в повному обсязі виконував покладені на нього обов`язки, але дійсно декілька разів був притягнутий до адміністративної відповідальності, однак викладене, з врахуванням характеру вчинених правопорушень, не може свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, відповідно, не може бути достатньою підставою для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення до місць позбавлення волі.

Колегія суддів зважає і на те, що в матеріалах провадження містяться відомості про перебування ОСОБА_7 на обліку у лікаря - нарколога КУ «Чернігівська ЦРЛ» ЧРР, на що суд першої інстанції уваги не звернув та питання щодо залучення захисника при розгляді подання, відповідно до вимог ст.52 КПК України, не вирішив.

Враховуючи відомості про особу засудженого, захисник був залучений судом апеляційної інстанції для здійснення захисту ОСОБА_7 за призначенням на стадії апеляційного розгляду.

При апеляційному розгляді засуджений надав медичні документи, згідно з якими, він за власним бажанням звернувся для лікування до медичних закладів, де йому виставлено діагноз: «Психічні та поведінкові розлади унаслідок вживання алкоголю та марихуани. Синдром залежності».

На думку колегії суддів, наявністю вказаних розладів здоров`я і обумовлені вчинені засудженим адміністративні правопорушення.

В той же час добровільне звернення засудженого до лікувальних закладів для лікування від вказаної залежності свідчить саме про те, що він стає на шлях виправлення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, як постановлена без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про відмову у задоволенні вищевказаного подання.

Питання щодо застосування до засудженого «Закону України «Про амністію у 2016 році», за наявності до цього підстав, підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.ст.537,539 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року, якою задоволено подання Чернігівського районного сектору з питань пробації, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_7 , та останнього направлено для реального відбування покарання, призначеного за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року, скасувати.

В задоволенні подання Чернігівського районного сектору з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_7 , та направлення його для відбування покарання, призначеного за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року, відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4