йСправа № 304/231/18 Провадження № 1-кп/304/67/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000496 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загально-середньою освітою, непрацюючого, перебуває у незареєстрованому шлюбі (має на утриманні неповнолітню дитину), українця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що з 09 грудня 2017 року за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , умисно, без передбаченого законом дозволу, з метою подальшого продажу зберігав предмет, схожий на гвинтівку типу «мисливський одноствольний карабін» у розібраному стані із нанесеним на ньому позначенням «STEYR M.95», «Н», НОМЕР_1 , а також п`ятнадцять набоїв до неї з двома магазинами, які до його будинку приніс ОСОБА_6 . Вказаний предмет згідно висновку експерта № 1/559 від 20 грудня 2017 року являється нарізною вогнепальною зброєю, магазинною гвинтівкою «Манліхер М-95» зразка 1895 року, калібру 8 мм, з серійними номерами на стволі «5804 S» та на рамці «8806 L», яка виготовлена заводським способом, угорського виробництва та придатна для проведення пострілів, а п`ятнадцять наданих на дослідження предметів відносяться до категорії боєприпасів, є військовими гвинтівочними патронами центрального бою, калібру 8 мм, «Mannlicher», придатні для проведення пострілів, та які 14 грудня 2017 року були вилучені працівниками поліції під час огляду у домогосподарстві ОСОБА_4 . Кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 263 КК України.

16 лютого 2018 року в м. Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_8 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, згідно якої обвинувачений визнає свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України. Крім цього, сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки зі звільненням його на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся. Також ствердив, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі.

Разом з цим захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначив, що в угоді наявні недоліки, а саме зазначено тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинуваченого, що у свою чергу визначається лише судом. Однак, оскільки такі недоліки обумовлені правовою необізнаністю сторін та не є підставою для відмови у затвердженні угоди, тому просив затвердити угоду у відповідності до вимог чинного законодавства.

Прокурор, зважаючи на уточнення захисника, просила затвердити угоду, визначивши тривалість іспитового строку та обов`язки, які будуть покладені на обвинуваченого, а також пояснила, що в решті угода відповідає вимогам закону, вказана у ній міра покарання визначена з урахуванням особи обвинуваченого, відповідно до положень ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 цього Кодексу, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 475 цього Кодексу.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Також встановлено, що прокурор усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та відповідно може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки її умови узгоджуються з вимогами вказаного Закону, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, її укладення було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Також судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Що ж стосується визначеної сторонами угоди тривалості іспитового строку та обов`язків, що покладаються на обвинуваченого ОСОБА_4 , то такі судом не враховуються, виходячи з наступного.

Як роз`яснено у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням, згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Отже, оскільки домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не виходять за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, а сторони, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК України, досягли домовленості щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, а також враховуючи те, що суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1 - 6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчився 25 березня 2018 року, протягом розгляду даного кримінального провадження такий не обирався, на даний час клопотань про його обрання суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Питання речових доказів та процесуальних витрат вирішуватиметься у порядку ст. ст. 100, 124 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 лютого 2018 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, а саме п`ятнадцять предметів, які згідно висновку експерта №1/559 від 20 грудня 2017 року є боєприпасами, а також нарізну вогнепальну зброю магазинну гвинтівку «Манліхер М-95» зразка 1895 року, калібру 8 мм, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знищити.

Процесуальні витрати за проведення судової балістичної експертизи № 1/559 від 20 грудня 2017 року у розмірі 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 60 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1