Постанова

Іменем України
24 липня2018 року

м. Київ
справа № 753/4174/15-к
провадження № 51-2195 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2017 року про повернення їй апеляційної скарги на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року в кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вишенки Бориспільського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК),
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з частини 2 статті 187 КК на частину 2 статті 186 КК та призначено покарання за частиною 2 статті 121 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років; за частиною 2 статті 186 КК - на строк 4 роки.
На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк покарання визначено відраховувати з 4 травня 2017 року, ОСОБА_7 взято під варту в залі суду.
Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 листопада 2014 року о 17:20 разом з невстановленим слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибув у лісопаркову зону на вул. Бориспільській, 16 у м. Києві де між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 виник конфлікт, який переріс в обопільну бійку. Під час бійки ОСОБА_7 заподіяв легкі тілесні ушкодження та колото-різану рану стегна потерпілому, яка відносить до тяжких тілесних ушкоджень, від якої в межах 30-40 хвилин ОСОБА_8 помер.
Після чого ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим слідством особою, керуючись раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна потерпілого ОСОБА_8 заволоділи таким майном на загальну суму 11327 грн. Після чого викрадений одяг та частину речей спалили.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року залишено без руху апеляційну скаргу захисника та встановлено строк для усунення в ній недоліків.
На виконання вказаних апеляційним судом недоліків захисник подав скаргу з усуненими недоліками.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2017 року захиснику повернуто його апеляційну скаргу, визнавши недоліки не усунутими.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду про повернення їй апеляційної скарги та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що постановлене судове рішення перешкоджає стороні захисту у доступу до правосуддя.
Захисник зазначає, що в апеляційній скарзі на виконання ухвали суду про усунення недоліків, вона ставила вимогу про пом`якшення ОСОБА_7 покарання та застосування статті 75 КК, однак суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги кримінального процесуального закону, безпідставно повернув їй апеляційну скаргу.
При цьому, захисник зауважує, що у виправленій апеляційній скарзі вона просила скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок шляхом визнання винуватим свого підзахисного у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 119 КК, та призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за наявності пом`якшуючих обставин просила застосувати вимоги статті 75 КК звільнивши останнього від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені частинами 1, 2 статті 76 КК України. Також захисник просила стягнути з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди на користь потерпілого 20 000 грн., а в решті позовних вимог відмовити.
Захисник зазначила, що суд апеляційної інстанції неправомірно послався на статтю 420 КПК вказавши, що її виправлена апеляційна скарга не містить конкретного прохання, оскільки вважає таке твердження безпідставним з огляду на те, що в мотивувальній частині апеляційної скарги є обґрунтування вимог про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 , а в прохальній її частині зазначено, яке покарання повинен понести останній, та просила виправдати її підзахисного за частиною 2 статті 186 КК.
При цьому захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, помилково посилається на ті ж самі обставини, на які вказував і при усуненні недоліків, а саме на те, що вимоги, які викладені захисником не узгоджуються зі змістом статті 407 КПК, а ухвалене судом рішення перешкоджає подальшому розгляду справи та обмежує право сторони на змагальність у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала свою касаційну скаргу, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
У частині 1 статті 399 КПК зазначено, що суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 КПК, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
Відповідно до частини 3 статті 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо особа в установлений строк не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху.
В касаційній скарзі захисник наводить доводи, з яких суд безпідставно повернув їй апеляційну скаргу. З такими доводами погоджується і колегія судді, враховуючи наступне.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження вирок районного суду оскаржувався захисником у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому в апеляційній скарзі захисник вказувала на те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у проведенні психолого-психіартичної експертизи, зазначалося про неправильну кваліфікацію дій її підзахисного, наводилися доводи щодо відсутності складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК, також зазначалися підстави для перекваліфікації дій її підзахисного з частини 2 статті 121 КК на частину 1 статті 119 КК та зазначала підстави для пом`якшення покарання з можливістю застосувати статтю 75 КК. Підводячи висновок такої апеляційної скарги, захисник просила про скасування вироку районного суду та ухвалення нового вироку.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року апеляційна скарга захисника залишена без руху з встановленням строку на усунення в ній недоліків. Судом вказано на те, що апеляційна скарга не містить конкретного прохання до суду та при ухваленні нового вироку, не зазначено, яке остаточне рішення за її апеляційною скаргою повинен прийняти апеляційний суд, з урахуванням положень статті 407 КПК.
Пославшись на статтю 420 КПК суд апеляційної інстанції зазначив, що підстави для постановлення вироку апеляційним судом визначені у цій статті в будь-якому випадку стосуються погіршення становища обвинуваченого і такі питання можуть бути порушені лише прокурором, потерпілим чи його представником.
На виконання вказаної ухвали апеляційного суду захисник подала уточнену апеляційну скаргу від 30 червня 2017 року, де нею акцентується увага, що сторона захисту не вказує на підстави скасування вироку, які передбачені статтею 420 КПК, проте змінює прохальну частину апеляційної скарги в якій просить скасувати вирок районного суду, та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії її підзахисного, пом`якшивши йому покарання та звільнити винного від призначеного покарання, за іншим обвинуваченням виправдати останнього та частково задовольнити цивільний позов.
Суд апеляційної інстанції пославшись на вимоги пункту 1 частини 3 статті 399 КПК, повернув апеляційну скаргу захиснику.
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Як передбачено статтею 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Однак, як убачається з апеляційної скарги захисника, нею не ставилося питання про постановлення нового вироку з підстав перелічених у статті 420 КПК. Крім того, захисник не зазначала та не посилалась на зміст такої статті ні у мотивувальній частині апеляційної скарги, ні у її прохальній частині.
Так, суд апеляційної інстанції, повертаючи захиснику апеляційну скаргу, обґрунтував таке рішення неналежним проханням до суду апеляційної інстанції, а саме на те, що захисник у прохальній частині апеляційної скарги просить постановити новий вирок.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги захисник, попри вказівки на постановлення нового вироку, просить покращити положення її підзахисного перекваліфікувати його дії на менш тяжкий злочин та звільнити від призначеного покарання, тощо. Такі вимоги повністю узгоджуються з мотивувальною частиною її апеляційної скарги.

Зокрема, захисник в апеляційній скарзі зазначила з яких підстав вона підлягає до задоволення, наводила обґрунтування такої позиції вказавши на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що впливає на кваліфікацію дій її підзахисного та вказала на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого з урахуванням перекваліфікації його дій з частини 2 статті 121 КК на частину 1 статті119 КК.
Наведене формулювання захисником вимог не можна розцінювати як її прохання постановити новий вирок, адже далі захисник наводить вимоги щодо зміни кваліфікації дій її підзахисного, пом`якшення покарання, тощо.
Тобто такі вимоги до суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог, які захисник поставив перед судом апеляційної інстанції та мотивувальної частини її апеляційної скарги, Суд визнає такими, що узгоджуються з положенням пункту 4 частини 2 статті 396 КПК. При цьому захисник, хоча і просить постановити новий вирок, однак конкретизує свої вимоги до суду апеляційної інстанції, які не вказують на погіршення становища її підзахисного.
Повертаючи захиснику вказану апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що захисник не виконав вказівки суду, надані в ухвалі від 13 червня 2017 року про усунення недоліків, а нова редакція скарги не містить належного прохання до суду апеляційної інстанції, визначеного у статті 407 КПК.
Таким чином, колегія суддів убачає, що з урахуванням змісту апеляційної скарги захисника та обґрунтування зазначених в ній вимог, суд апеляційної інстанції мав достатньо підстав розглянути її та постановити законне й обґрунтоване рішення.
Отже, суддя апеляційного суду неправомірно повернув апеляційну скаргу захиснику, а тому, її касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду про повернення такої скарги скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2017 року про повернення захиснику апеляційної скарги щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3