07.06.2018 Справа № 717/370/18
ВИРОК
7 червня 2018 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в cкладі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає в селі Вартиківці Кельменецького району Чернівецької області, освіта професійно технічна, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не судимого,
за ч.1 ст. 286 КК України,
з участю:
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Висновки суду про винуватість ОСОБА_3 в порушенні правила безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ґрунтуються на доказах, безпосередньо досліджених судом при розгляді даної справи.
Потерпілий ОСОБА_7 дав суду показання про те, що 26.08.2017 року приблизно о 18 годині він рухався по умовній правій смузі руху ближче до правого краю дороги вулицею Центральна в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області мотоциклом марки «Вайпер» д.н.з. НОМЕР_2 . В якості пасажира в нього був ОСОБА_8 . Проїжджаючи перехрестя з провулком Вербовий він на самому перехресті в останній момент помітив автомобіль, який вдарив їх зліва. Вони впали з мотоцикла і він втратив свідомість. Доїжджаючи до даного перехрестя він не бачив автомобіля обвинуваченого, який би стояв безпосередньо перед перехрестям. Автомобіль обвинуваченого несподівано виїхав з провулку і зіткнення відбулося безпосередньо на перехресті. Він прийшов до свідомості коли приїхала швидка медична допомога. Він рухався мотоциклом з швидкістю приблизно 30 км/год. Йому розповів його товариш ОСОБА_8 , що обвинувачений ОСОБА_3 хотів втекти з місця злочину, але йому не дали це зробити люди. Обвинувачений міг їх побачити і міг роз`їхатись з ними, якщо б не виїхав на його смугу руху. Він на перехресті рухався мотоциклом по своїй умовній смузі руху і ближче до правого краю дороги. Після зіткнення його віднесло від удару в сторону і він зіткнувся з кам`яною огорожею (муром). Після даної пригоди він був вимушений лікуватися, відчував та продовжує відчувати фізичний біль. Він вимушений був носити гіпс 3 місяці і до даного часу він повністю не вилікувався. Він заочно навчається у вищому навчальному закладі. Крім того через кілька днів після ДТП він мав намір їхати на роботу в Польщу, де мав укласти відповідний контракт. Після ДТП він уклав договір на перевезення в м. Чернівці в лікарню зі своїм братом і сплачував йому кошти за його транспортування відповідно до договору. Ліки він купляв за призначенням лікаря та за власні кошти.
Свідок ОСОБА_8 дав суду показання про те, що 26.08.2017 року приблизно о 18 годині він в якості пасажира рухався мотоциклом, яким керував потерпілий ОСОБА_7 по вул. Центральній в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області. З провулку на них «вилетів» автомобіль і від зіткнення їх викинуло на огорожу з каменю (мур). Даний автомобіль він помітив безпосередньо перед зіткненням. Провулок, з якого виїхав автомобіль не було видно і автомобіль з`явився несподівано. Зіткнення сталося на самому перехресті і їх від зіткнення відкинуло в огорожу з каменю та ворота по правому краю дорого відносно їх напрямку руху. Вони впали з мотоцикла, але він не втрачав свідомість. Хоча також вдарився головою в огорожу. Обвинувачений ОСОБА_3 розпочав розвертати автомобіль і при цьому кілька разів заїхав автомобілем в огорожу з металевої сітки передньою частиною автомобіля. Він намагався втекти, але повиходили люди. Обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як він мав нестійку ходу, від нього було чути запах алкоголю з рота. На самому перехресті на місці зіткнення були уламки транспортних засобів. Він надав першу медичну допомогу потерпілому, в якого був відкритий перелом ноги, і викликав поліцію та медичну допомогу. На дорозі, по якій вони рухалися розмітки немає, але вони рухались мотоциклом по умовній свої правій смузі руху з швидкістю приблизно 30- 40 км/год. і на зустрічну смугу руху не виїжджали. Зіткнення сталося на перехресті на їхній смузі руху. При наближенні до перехрестя він не бачив, щоб безпосередньо перед перехрестям зупинявся автомобіль обвинуваченого, даний автомобіль вони побачили безпосередньо перед зіткненням. Коли прибули працівник поліції він їм розповів про обставини ДТП та вказав на місце зіткнення. Осипи уламків транспортних засобів були безпосередньо на перехресті.
Свідок ОСОБА_9 дав суду показання про те, що потерпілий є його рідним братом і він був очевидцем наслідків ДТП. Коли він приїхав на місце ДТП, то мотоцикл був біля кам`яного забору, на мотоциклі була кров, потерпілий кричав від болю та втрачав свідомість, в нього був больовий шок. Обвинувачений ходив з телефоном і хотів забрати свій автомобіль. Він бачив на лівому бампері автомобіля кров. Він все фотографував та фільмував своїм телефоном. Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння, так як від нього було чути запах алкоголю і він сфотографував показник алкотестера. Він допомагав поліцейським збирати уламки мотоцикла, які були на теподібному перехресті на правій смузі руху по стороні руху мотоцикла. На мотоциклі він бачив фарбу з автомобіля. Після даної ДТП потерпілий був обмежений в своїх потребах, він був психологічно подавлений, мав проблеми з пересуванням і до даного часу хвилюється з приводу даної травми, так як він навчається на фізкультурному факультеті і ця травма може перекреслити всі його плани і можливо потрібно буде змінювати профіль навчання.
З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що він був на місці ДТП на перехресті вулиці Центральної та провулку в селі Мошанець Кельменецького району. Потерпілий лежав на узбіччі, а обвинувачений ОСОБА_3 ходив навколо автомобіля і говорив щоб якось владнати справу. В нього були червоні очі. Він хитався та від нього було сильно чути запах алкоголю. Мотоцикл був під кам`яним парканом (муром). На його думку місце зіткнення було на смузі руху мотоцикла, так як ближче до правого краю умовної смуги в напрямку руху мотоцикла були уламки транспорту і від цього місця тягнувся слід від шин автомобіля, який закінчувався біля коліс автомобіля обвинуваченого. В даному автомобілі був пошкоджений бампер. Він викликав поліцію та швидку медичну допомогу.
Свідок ОСОБА_11 дав суду показання, що потерпілий є його братом. Він на прохання брата тричі возив його в місто Чернівці в лікарню і за послуги по перевезенню брат йому сплачував кошти згідно договору, який вони підписали по дорозі в м. Чернівці. Договір друкував їх інший брат. На пальне він витратив 2250 грн. Потерпілий до цього часу має проблеми з ногою, вона не працює повністю нормально.
Свідок ОСОБА_12 дала суду показання про те, що вона була на місці ДТП першою, так як проживає по АДРЕСА_1 . Вона була в будинку і почула стук та що хтось свариться на вулиці. Коли вона вийшла, то потерпілий ОСОБА_13 , якого вона знала раніше, так як він одноліток з її сином, лежав на вулиці Центральній безпосередньо на перехресті з провулком Вербовий, який проглядається з вулиці Центральної. Вулиця Центральна рівна в плані, на ній немає ям та вибоїн. Потерпілий ОСОБА_13 був в крові. Нога була перев`язана футболкою. Вона взяла вдома воду та медикаменти і вони відтяли його на узбіччя на траву, де обливала його водою щоб він не втратив свідомість. Обвинувачений десь телефонував стояв біля автомобіля, який стояв на відстані приблизно 3 метри від потерпілого, коли той лежав на дорозі і був розвернутий в провулок. Обвинувачений був неохайний і по зовнішньому вигляду було видно, що він був в стані алкогольного сп`яніння. В його автомобілі було багато гарбузів і спереду на машині була вм`ятина.
З висновку комунальної установи «Кельменецька центральна районна лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 26.08.2017 року вбачається, що 26.08.2017 року о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував в стані алкогольного сп`яніння.
З висновку експерта від 25.09.2017 року № 700-а вбачається, що при дослідженні гальмової системи, рульового керування та ходової частини мотоцикла марки «Вайпер» д.н.з. НОМЕР_2 несправностей, які б могли спричинити ДТП не виявлено.
З протоколу слідчого експерименту від 09.12.2017 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 показав місце події та вказав на місце зіткнення, яке мало місце 26.08.2017 року, безпосередньо на перехресті провулку Вербовий та вулиці Центральної в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області.
З протоколу слідчого експерименту від 09.01.2018 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 показав місце події та вказав на місце зіткнення, яке мало місце 26.08.2017 року, за 10,6 м від перехрестя провулку Вербовий та вулиці Центральної в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, тобто на вулиці Центральній.
Відповідно до висновку експерта № 19 від 22.01.2018 року вбачається, що при судово медичній експертизі у потерпілого ОСОБА_7 виявлені відкритий крайовий перелом основи 3-тьої плеснової кістки лівої стопи без зміщення, забійно-рвані рани тилу лівої ступні, множинні садна кінцівок, які виникли від дії твердих тупих предметів або удару об такі, цілком можливо внаслідок падіння потерпілого з рухомого мототранспортного засобу під час співударяння його об виступаючі частини легкового транспортного засобу при ДТП. По часу свого виникнення відповідають на 26.08.2017 року тобто їх виникнення цілком можливе при вказаних вище обставинах та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я. Враховуючи локалізацію та характер перелому кісток лівої ступні, наявність забійно рваної рани тильної поверхні ступні останні вірогідніше всього, виникли внаслідок травматичної дії лапки перемикання скриньки швидкостей мототранспорту, тому можна прийти до висновку, що потерпілий ОСОБА_7 на момент ДТП перебував за кермом мотоцикла.
З висновку експерта №72-А від 08.02.2018 року вбачається, що в діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимог пункту 16.11 ПДР, що з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній в даній дорожньо-транспортній обстановці, водію ОСОБА_3 необхідно було діяти згідно вимог пунктів 16.11, 31.1, 31.4, 31.4 (а) та 31.4.5 (г) ПДР. Покази водія ОСОБА_3 щодо місця зіткнення технічно неспроможні. В діях водія ОСОБА_7 не вбачається невідповідність вимогам ПДР, які з технічної точки зору могли б знаходитися в причинному зв`язку з настанням пригоди. В даній дорожньо транспортній обстановці водію ОСОБА_7 необхідно було діяти згідно вимог пункту 12.3 ПДР. Покази водія ОСОБА_7 щодо місця зіткнення є найбільш технічно обґрунтовані.
Вказані вище докази, досліджені судом узгоджуються між собою.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 про свою невинуватість у вчиненні злочину спростовуються сукупністю зібраних по справі доказів, які узгоджуються між собою, зокрема, даними, які містяться в показаннях свідків, потерпілого ОСОБА_7 та письмових доказах, досліджених судом. Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину та його твердження про те, що дорожньо транспортна пригода мала місце за 10 метрів від перехрестя провулку Вербовий та вул.. Центральної на правій умовній смузі руху, по якій він рухався суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показаннями потерпілого, свідків, висновками експертів та іншими письмовими доказами, дослідженими судом, які узгоджуються між собою.
Наведені докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що при проведенні автотехнічної експертизи в даному кримінальному провадженні, висновок експерта №72-А від 08.02.2018 року, експертом зовсім не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 та висновок ґрунтується лише на показаннях потерпілого, неточного протоколу огляду місця події та схеми до нього. Під час досудового розслідування не була призначена та проведена транспортно трасологічна експертиза з метою дослідження слідової інформації з місця ДТ, визначення взаємного розташування транспортних засобів в момент їх контактування, визначення місця їх зіткнення, проведення взаємного співставлення транспортних засобів, що ставить під сумнів об`єктивність висновок експерта №72-А від 08.02.2018 року.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що вина обвинуваченого не доведена і обвинувачення ґрунтується лише на висновку автотеханічної експертизи, виходячи з такого. Висновок експерта №72-А від 08.02.2018 року ґрунтується на даних та доказах, отриманих в ході досудового розслідування, а також узгоджується з доказами, які безпосередньо дослідив суд в судовому засіданні.
Твердження сторони захисту, що експерт не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає безпідставними, оскільки у висновку експерта в дослідницькій частині, проаналізовані показання обвинувачено ОСОБА_3 , якій він давав під час слідчого експерименту та показання потерпілого ОСОБА_7 , які той давав під час слідчого експерименту.
Крім того, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_14 , який проводив дану експертизу та роз`яснив даний висновок, в тому числі з приводу того, чому не було взяти до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 . Також під час допиту в суді експерт пояснив, що з огляду на зазначене в схемі до протоколу огляду місця події місце зіткнення, показання обвинуваченого ОСОБА_3 технічно неспроможні. При цьому експерт був присутній в судовому засіданні під час допиту обвинуваченого і саме після його допиту підтвердив свій висновок. Крім того, на місце зіткнення, зазначене в схемі до протоколу огляду місця події, в судовому засіданні вказували потерпілий ОСОБА_7 та свідки, допитані судом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 . З огляду на узгодженість даних доказів, суд також відхиляє доводи захисника, що ні досудовим слідством, ні під час судового розгляду не було правильно встановлено місце зіткнення транспортних засобів.
Відповідно до ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право збирати і подавати суду докази. Під час досудового розслідування та під час судового провадження обвинувачений та захисник не зібрали та не надали жодного доказу на підтвердження показань обвинуваченого щодо місця зіткнення, а саме: за 10,6 м від перехрестя провулку Вербовий та вулиці Центральної в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, тобто на вулиці Центральній.
В зв`язку з тим, що вказані вище транспортні засоби на даний момент повернуті їх володільцям, на даний момент пройшов значний час з моменту події ДТП і неможливо встановити слідову інформацію на місці ДТП, тому провести відповідну транспортно трасологічну експертизу неможливо.
Також слід зазначити, що відповідно до п.15 ч.1 ст. 7 КПК України змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є загальною засадою кримінального провадження.
Під час досудового розслідування даного кримінального провадження сторона захисту не була позбавлена права та можливості заявляти відповідне клопотання про призначення даного виду експертизи, проте не вчинила цього.
Суд також відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що саме потерпілий ОСОБА_7 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України і в матеріалах кримінального провадження немає підтвердження, що вулиця Головна є головною дорогою, а провулок Вербовий другорядною, оскільки їх покриття було однаковим, перед перехрестям даних доріг відсутні будь які дорожні знаки, які б дозволяли визначити обвинуваченому ОСОБА_3 , що він перебуває на другорядній дорозі, виходячи з такого.
З абзацу 26 п.1.10 Правил Дорожнього руху України головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.
Крім того, якщо обвинувачений ОСОБА_3 не мав можливості визначити вид даного перехрестя, то він відповідно до п 16.15 Правил дорожнього руху України, якими встановлено, що якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі, зобов`язаний був вважати ,що перебуває на другорядній дорозі.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 підтверджували ту обставину, що потерпілий ОСОБА_7 наближався до перехрестя праворуч відносно руху обвинуваченого ОСОБА_3 , а відповідно до п.16.12 Правил дорожнього руху України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставини, що пом`якшують покарання не встановлені.
Враховуючи наявність вказаних вище обставин, що обтяжують покарання з урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину враховуючи, характер заподіяної злочином шкоди, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Суд вважає, що дане покарання обвинуваченому, з врахування вказаних вище обставин, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання відповідатиме цілям, які передбачені ч.2 ст.50 та ч.2 ст.65 КК України.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію в 2016 році» застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений( підсудний) заперечує проти цього. Суд з`ясовував у обвинуваченого питання можливості застосування амністії, проте останній не погоджувався на застосування Закону України «Про амністію в 2016 році».
Суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити частково. При цьому суд бере до уваги, що в судовому засіданні встановлено та доведено доказами, дослідженими судом, що обвинувачений своїми злочинними діями заподіяв потерпілому матеріальну шкоду, яка виразилася в тому, що останній внаслідок винної, протиправної поведінки обвинуваченого був змушений витратити на лікування та пов`язані з цим додаткові витрати кошти, тобто його майнова сфера зменшилася в загальній сумі 7429 (сім тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 80(вісімдесят) копійок. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1,2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Також суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 слід стягнути в межах заявлених позовних вимог за 15 робочих днів 2207,62 грн. в рахунок відшкодування доходу внаслідок втрати загальної працездатності за період з 26.08.2017 по 15.09.2017 року , як особі, яка в момент завдання шкоди не працювала.
Суд відхиляє доводи захисника про неналежність доказів у вигляді фіскальних чеків на ліки та відсутність даних про те, що саме такі ліки і таку кількість необхідно було придбавати для лікування потерпілого, виходячи з такого.
З досліджених судом фіскальних чеків, доданих до цивільного позову вбачається, що згідно даних документів придбавалися ліки в період непрацездатності потерпілого. Крім того, потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що ліки згідно даних чеків він придбавав за рекомендацією лікарів і використовував для лікування з 26.08.2017 року по 15.09.2017 року.
Суд відхиляє доводи захисника про неналежність доказів у вигляді договору про використання автомобіля для перевезення потерпілого від 26.08.2018 року, та типових форм квитків на проїзд пасажирів автомобільним транспортом, оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 підтвердили факт укладення даного договору про надання послуг з перевезення потерпілого для лікування та обстеження в медичному закладі м. Чернівці в період його тимчасової непрацездатності з 26.08.2018 року по 15.09.2018 року.
Суд відхиляє доводи та докази потерпілого та його представника у вигляді типової форми квитка на проїзд пасажирів автомобільним транспортом від 18.09.2017 року, оскільки потерпілий та його представник не підтвердили належними доказами необхідність даного перевезення потерпілого як пасажира 18.09.2017 року для лікування чи обстеження в медичному закладі м. Чернівці.
Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_7 в частині відшкодування упущеної вигоди не підлягає задоволенню, оскільки цивільний позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що дохід в сумі 119206,27 гривень цивільний позивач мав реально отримати.
Суд відхиляє доводи представника потерпілого ОСОБА_5 та докази у вигляді Декларації про намір працевлаштувати громадянина ОСОБА_7 від 18.07.2017 року в Республіці Польща, оскільки з даного документу вбачається, що приступити до виконання роботи працівник мав 21.08.2017 року, а потерпілий ОСОБА_7 станом на 26.08.2017 року перебував в Україні і укладеної трудової угоди не мав. Крім того потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що він навчається у вищому навчальному закладі в Україні і в період вказаний у вказаній вище декларації мав також перебувати на навчанні, тому дані обставини вказують на неправдивість тверджень потерпілого та його представника про дійсність наміру укладення трудової угоди на роботу в якості маляра штукатура в Республіці Польща в період з 21.08.2017 року по 16.02.2018 року.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Суд вважає, що потерпілий та його представник не довели, що внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого потерпілий не зміг працевлаштуватись в Республіці Польща та не отримав доходи з 21.08.2017 року по 16.02.2018 року.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 про те, що шкоду потерпілому мала б відшкодувати страхова компанія, оскільки цивільна відповідальність обвинуваченого застрахована, оскільки відповідно до відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. В даній постанові Верховного суду України йде мова про право вимоги, яке особа, якій завдано шкоду, реалізує на власний розсуд. Так, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника заподіювача шкоди. Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий також має право вимоги до боржника, яким в договірному зобов`язанні є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Тобто, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Суд вважає, що вимоги потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. При цьому суд бере до уваги, що в судовому засіданні встановлено та доведено доказами, дослідженими судом, що обвинувачений своїми злочинними діями заподіяв потерпілому моральну шкоду, яка виразилася в тому, що останній переносив та продовжує переносити душевні страждання в зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, у зв`язку із ушкодженням його здоров`я, змушений лікуватися від травми, має підвищене психологічне навантаження, порушені його нормальні життєві стосунки, внаслідок травми. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина ОСОБА_3 у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди доведена зазначеними вище доказами, дослідженими судом. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_7 суд враховує характер правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 обсяг та глибину фізичних, душевних і психічних страждань позивача, якому обвинувачений спричинив тілесне ушкодження, вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер і тривалість страждань, які переносив потерпілий ОСОБА_7 стан його здоров`я, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках.
Суд вважає, що з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта.
Суд вважає, що речові докази по справі слід повернути їх володільцям та власникам.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 3722 (три тисячі сімсот двадцять дві) гривні 18 (вісімнадцять) копійок витрат в рахунок відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди, викликаної необхідністю придбання ліків, 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень, витрат в зв`язку з необхідністю стороннього догляду у зв`язку з доставкою потерпілого до лікувального закладу та 2207 (дві тисячі двісті сім) гривень 62 (шістдесят дві ) копійки в рахунок відшкодування доходу внаслідок втрати загальної працездатності, а всього 7429 (сім тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 80(вісімдесят) копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 3802 (три тисячі вісімсот дві гривні) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок.
Речові докази по справі:
мотоцикл марки «Вайпер» д.н.з. НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_2 повернути ОСОБА_11 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя