Справа № 464/5900/16-к
пр.№ 1-кп/464/13/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19-21.06.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001745 від 01.06.2016 про обвинувачення:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Караганда, Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою базовою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 125 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; востаннє 08.05.2013 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Львова, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

01.06.2016 року, близько 15 год. ОСОБА_13 повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, проникли у приміщення квартири АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_8 . Зокрема, ОСОБА_12 постукав у двері вказаної квартири, які відчинив ОСОБА_16 . В подальшому, ОСОБА_12 несподівано штовхнув його в приміщення квартири, та проти волі останнього, зайшов за ним, після чого слідом за ними в приміщення квартири увірвалися ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , де із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося в тому, що ОСОБА_12 наніс ряд ударів кулаками рук, а також дерев`яним стільцем та кухонним приладдям (черпаком) по тілу ОСОБА_16 , в результаті чого спричинив йому синці та садна на голові, обидвох руках, та лівій нозі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, та продовжуючи свої злочинні дії, схопив ОСОБА_8 , яка намагалась захистити ОСОБА_16 , рукою за волосся, та притиснув останню передпліччям за шию до стінки, внаслідок чого спричинив останній синці на голові та на спині, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, відкрито заволоділи особистим майном ОСОБА_8 , а саме телевізором марки «Samsung» LCD TV40, вартістю 7279 гривень, який ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спакували в картонну коробку та винесли із приміщення квартири. Цього ж дня, 01.06.2016 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , переносячи викрадене майно, а саме телевізор марки «Samsung» LCD TV40 по вул. Коломийська, 1 в м. Львові, були виявлені та затримані працівниками поліції.

Крім цього, ОСОБА_12 01.06.2016 року, близько 15 год. 10 хв., перебуваючи у приміщення квартири АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , умисно наніс ряд ударів кухонним приладдям (черпаком) по голові ОСОБА_17 , який в цей час перебував в приміщенні вказаної квартири, в результаті чого спричинив останньому два синці на голові, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 125 КК України не визнав повністю, суду пояснив, що знав ОСОБА_16 та ОСОБА_8 . Неодноразово займав їм гроші сумами по 200 грн., 500 грн. Всього зайняв їм приблизно 5000 грн. 01.06.2016 року зранку він розмовляв з ОСОБА_16 про повернення боргу. Той казав, що грошей не має, але може повернути борг, віддавши телевізор. Він попросив своїх знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 піти з ним та допомогти нести телевізор, який має забрати у боржника. Ті погодилися. 01.06.2016 року, близько 15 годин він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прийшли у квартиру АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_8 . Там він поговорив з ОСОБА_16 про повернення боргу. Коли він відвернувся, той пішов з квартири. Він запитав у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , де ОСОБА_16 . Вони теж вийшли з квартири. Він почав розмовляти про борг з ОСОБА_8 та погодилася віддати телевізор. Знайшла та дала від нього коробку. Потім прийшов ОСОБА_13 вони разом поклали телевізор у коробку та винесли з квартири. На вулиці до них підійшов ОСОБА_14 . Невдовзі їх затримала поліція. В квартирі він ні до кого насильства не вчиняв. Забрав телевізор за добровільною згодою ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України не визнав повністю, суду пояснив, що знав ОСОБА_16 та ОСОБА_8 як осіб, які зловживають спиртними напоями. 01.06.2016 року ОСОБА_12 попросив його та ОСОБА_14 піти разом до квартири, де проживає ОСОБА_16 , щоб забрати борг. Оскільки ОСОБА_16 зранку агресивно поводився з ОСОБА_12 , то він та ОСОБА_14 мали би забезпечити ОСОБА_12 безпеку під час витребування боргу. Він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 прийшли у квартиру АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_8 . Знаходячись в квартирі ОСОБА_12 пішов до кімнати та почав розмовляти про борг з ОСОБА_16 на підвищених тонах. Вони з ОСОБА_14 залишилися стояти у коридорі. Потім повз них пройшов ОСОБА_16 та вийшов із квартири. ОСОБА_12 сказав, щоб вони знайшли ОСОБА_16 . Вони з ОСОБА_14 пішли за ОСОБА_16 та не знайшли його. В подальшому ОСОБА_14 пішов в банк та в аптеку за ліками. Повернувшись до квартири, він допоміг ОСОБА_12 покласти у коробку телевізор та винести його з квартири. На вулиці до них підійшов ОСОБА_14 . Невдовзі їх затримала поліція. В квартирі ані він, ані ні ОСОБА_12 , ані ОСОБА_14 ні до кого насильства не застосовували. Забрали телевізор за добровільною згодою ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України не визнав повністю, суду пояснив, що 01.06.2016 року ОСОБА_12 попросив його та ОСОБА_13 піти разом до квартири, де проживає ОСОБА_16 , щоб допомогти перенести телевізор. Він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 прийшли у квартиру АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_8 . Знаходячись в квартирі ОСОБА_12 пішов до кімнати та почав розмовляти про борг з ОСОБА_16 на підвищених тонах. Вони з ОСОБА_13 залишилися стояти у коридорі. Через деякий час, повз них пройшов ОСОБА_16 та вийшов з квартири. Оскільки між ОСОБА_12 та ОСОБА_16 розмова була на підвищених тонах, він зрозумів що відбуваються якісь неправильні дії. Після цього він вирішив піти з квартири в банк по своїх справах. Потім йому подзвонив ОСОБА_13 та запропонував прийти до них. Коли він прийшов, то побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , біля них стояла коробка з телевізором. В подальшому їх затримала поліція.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї винуватості в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та ОСОБА_14 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно стверджується зібраними в ході судового слідства доказами:

показаннями потерпілої ОСОБА_8 даними в суді про те, що вона знайома з обвинуваченим ОСОБА_12 інших обвинувачених до цих подій вона не знала. 01 червня 2016 року близько 15 год в двері квартири, де вона проживає разом з цмвільним чоловіком та дитиною, а саме за адресою: АДРЕСА_5 постукали в двері і сказали це твої знайомі. ЇЇ чоловік підійшов до дверей та відчинив їх. ОСОБА_12 зразу ж заштовхав її чоловіка у квартиру, спочатку у коридор, а потім у кімнату, де її чоловік впав на диван. В процесі цього він вживав нецензурну лексику. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 зайшли до квартири в коридор. ОСОБА_12 почав говорити, що її чоловік ОСОБА_16 винен йому гроші і почав його бити. В цей час вона стояла поряд і не розуміла, що відбувається. Після чого ОСОБА_12 схопив дитячу табуретку і вдарив нею її чоловіка. Вона підійшла до ОСОБА_12 і забрала табуретку. В подальшому ОСОБА_12 взяв черпак і вдарив її чоловіка черпаком. Вона намагалась відібрати у ОСОБА_12 черпак, але він схопив її за волосся і притиснув до стіни, хотів вдарити. Проте ОСОБА_13 зупинив його. В цей час її чолові втік з квартири. ОСОБА_12 сказав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щоб вони пішли його пошукали. В подальшому ОСОБА_12 почав запитувати у ОСОБА_17 , який є знайомим її чоловіка куди пішов ОСОБА_18 . ОСОБА_17 сказав, що не знає, після чого ОСОБА_12 кілька разів вдарив його, від чого той впав і в нього почала текти кров. ОСОБА_12 почав говорити до неї, що її чоловік винен йому гроші в сумі 5000 грн. Вона сказала, що нічого про це не знає. Тоді він сказав, що забирає в неї майно, а саме плазмовий телевізор. Вона відповіла йому, що це є її особистий телевізор, куплений за власні кошти, а її чоловік жодного відношення до даного телевізора не має. Після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 взяли коробку, запакували в неї телевізор і вийшли з квартири. У вікні вона побачила, як на вулиці до них приєднався ОСОБА_14 і вони втрьох кудись понесли телевізор. Коли почався судовий розгляд, то на її адресу почали з`являтись різні погрози, зокрема в дверях були залишені записки. Зазначила, що її чоловіка ходили шукати ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . ОСОБА_13 згодом повернувся, а ОСОБА_14 ні;

показаннями свідка ОСОБА_19 , даними про те, що він є працівником Сихівського ВП ГУ НУ у Львівській області. В червні 2016 року йому поступило повідомлення про викрадення телевізора по вул. Драгана у м.Львові. Він спільно з оперуповноваженими Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 та ОСОБА_21 виїхали за вказаною у повідомленні адресою. Там були чоловік і жінка, прізвища яких він не пригадує. Вони повідомили, що троє невідомих увірвались в їхню квартиру і викрали звідти телевізор. Вони вирішили проїхатись по території Сихівського району і пошукати вказаних осіб. На куті вулиці Коломийська у м.Львові вони побачили трьох чоловіків, схожих за описом потерпілих, у яких був пакунок у вигляді коробки з телевізора. Вказані особи назвались ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . Після чого вони викликали слідчо-оперативну групу.

т. 2 а.с.161

даними витягу з ЄРДР, відповідно до якого 01.06.2016 внесено відомості в ЄРДР за №0001745 за ч.3 ст. 186 КК України за письмовою заявою ОСОБА_8 , яка звернулася в Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області про те, що 01.06.2016 близько 15 год. троє невідомих осіб проникли до неї у житло за адресою: АДРЕСА_5 , де із застосуванням фізичного насильства стосовно неї та її чоловіка ОСОБА_16 , відкрито заволоділи її особистим майном, а саме телевізором марки Samsung LCD TV40, чим спричинили матеріальну шкоду на суму 8000 грн.;

т.2 а.с.162

даними рапорту, відповідно до якого 01.06.2016 о 15 год. 03 хв. надійшло повідомлення від чергового Сихівського ВП, про те, що до відділу поліції звернувся ОСОБА_16 , який проживає по АДРЕСА_5 , та який повідомив, що візуально знайомий вірвався до нього в квартиру, не хоче покидати помешкання. Протягом 10-15 хв. троє невідомих осіб винесли з квартири заявника плазмовий телевізор Самсунг чорного кольору. Двоє чоловіків 187 см. зросту. Перший худорлявий, від 35 років, одітий в полосату футболку. Другий повнішої тілобудови, вік 30-35 років, одітий в чорну куртку, чорні штани, чорну кепку. Третій худорлявий, зріст 175 см., вік 20 років, одітий в білу футболку;

т.2 а.с.163

даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.06.2016, відповідно до якого у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області звернулася із заявою ОСОБА_8 , в якій просить прийняти міри до одного візуально знайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_22 , та двох невідомих осіб, які 01.06.2016 близько 15 год. проникли в квартиру АДРЕСА_4 , із застосуванням фізичної сили до її чоловіка ОСОБА_16 , та пізніше до неї, а саме один із них схопив за шию. В подальшому вказані особи викрали телевізор марки «Самсунг», завдавши збитків на суму 8000 грн.;

т.2 а.с.164

даними рапорту старшого оперуповноваженого Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 від 01.06.2016, відповідно до якого ОСОБА_20 спільно з начальником СДІП Сихівського ВП ОСОБА_19 та ст. оперуповноваженим КП Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 в процесі розгляду матеріалів ЄЛ12123 від 01.06.2016 по вул. Коломийській, 1 у м.Львові о 17 год. 25 хв. було помічено трьох невідомих громадян, які по описах були схожі на осіб, які 01.06.2016 близько 15 год. проникли в квартиру АДРЕСА_4 , звідки відкрито заволоділи телевізором марки «Самсунг» у ОСОБА_8 . Дані особи стояли на тротуарі, а біля них в картонній коробці знаходився вказаний телевізор. На місце події було викликано слідчо-оперативну групу. Дані особи назвалися: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

т.2 а.с.165-167

даними протоколу огляду місця події від 01.06.2016, відповідно до якого проведено огляд на ділянці, яка знаходиться навпроти будинку АДРЕСА_6 . На вказаній ділянці знаходилася картонна коробка від телевізора марки «Samsung Series 5550 LCD TV40». При огляді вмісту картонної коробки, в середині виявлено телевізор марки «Samsung Series 5550 LCD TV40» моделі LE40D551K2W, пульт ДУ та підставка до вказаного телевізора. Поряд із коробкою з телевізором на момент огляду знаходилися ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_12 повідомив, що вказану коробку із телевізором вн взяв у знайомої на ім`я ОСОБА_24 , яка проживає по АДРЕСА_7 та ніс його в ремонт побутової техніки. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_12 , який є їх знайомим зустріли випадково на вулиці із телевізором. Під час огляду вилучено картонну коробку із телевізором марки «Samsung Series 5550 LCD TV40» моделі LE40D551K2W, пульт ДУ та підставку до даного телевізора;

т.2 а.с.168

даними кредитного договору №401070762 від 25.11.2011, відповідно до якого ОСОБА_8 уклала кредитний договір із ПАТ «Дельта-Банк» на суму 13587,06грн. для оплати товарів шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ДІЄСА», серед яких телевізор плазмовий марки «Samsung» LE40D551K2WXUA вартістю 7279 грн.

т.2 а.с.199

висновком експерта №253/16, відповідно до якого у ОСОБА_8 були синці на голові та на спині, котрі заподіяні тупим (тупими) предметом з обмеженою поверхнею. Всі вони могли бути заподіяні 01 червня 2016 року, не були небезпечними для життя на момент заподіяння та не відносяться до легкого тілесного ушкодження;

т.2 а.с.200

висновком експерта №254/16, відповідно до якого у ОСОБА_16 є синці та садна на голові, обидвох руках та лівій нозі, котрі утворилися в результаті неодноразової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею та виступаючою гранню. Всі вони могли бути заподіяні 01 червня 2016 року, не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження;

т.2 а.с.201

висновком експерта №258/16, відповідно до якого у ОСОБА_17 були два синці на голові, котрі заподіяні тупим (тупими) предметом з обмеженою поверхнею. Всі вони могли бути заподіяні 01 червня 2016 року, не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження;

т.2 а.с.202

даними протоколу огляду предметів від 06.06.2016, відповідно до якого оглянуто картонну коробку сірого кольору із зображенням плазмового телевізора марки «Samsung» LCD TV40. При огляді вмістимості коробки, в ній знаходилися: плазмовий телевізор марки «Samsung» LCD TV40 моделі LE40081K2W чорного кольору, зовні без слідів механічного пошкодження серійний номер 16363LGD600002H, підставка до плазмового телевізора «Samsung» LCD TV40, чорного кольору, пульт дистанційного керування до телевізора «Samsung» LCD TV40;

т.2 а.с.203-204

даними постанови про визнання речовими доказами та долучення їх до матеріалів досудового розслідування від 06.06.2016, відповідно до якої картонну коробку сірого кольору із зображенням плазмового телевізора марки «Samsung» LCD TV40; плазмовий телевізор марки «Samsung» LCD TV40 моделі LE40081K2W чорного кольору, серійний номер 16363LGD600002H; підставка до плазмового телевізора «Samsung» LCD TV40, чорного кольору; пульт дистанційного керування до телевізора «Samsung» LCD TV40 визнано речовими доказами;

т.2 а.с.206-208

даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.08.2016, відповідно до якого адвокатом ОСОБА_25 подано заяву у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області, у якій він просить прийняти міри до невідомої особи на ім`я ОСОБА_22 , яка 01.06.2016 близько 15 год. у квартирі АДРЕСА_4 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_17 ;

т.2 а.с.209-210

висновком судово-психіатричного експерта №401, відповідно до якого ОСОБА_12 в даний час психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особи обвинувачених та письмові докази, приєднані до матеріалів кримінального провадження, стороною захисту.

Судом закінчено розгляд справи у відсутності потерпілого ОСОБА_16 та ОСОБА_26 .

При цьому судом надавалась можливість в порядку п.5 ч.3 ст. 56 КПК України на забезпечення участі потерпілого під час судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 р. «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» закріплено, що критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (частина третя статті 28 КПК). При цьому, оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за судовим викликом; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо.

Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід зокрема враховувати обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; встановлення випадків призначення судових засідань із великими інтервалами чи зволікання з переданням кримінального провадження з одного суду до іншого; проведення судових засідань у призначений час; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Відповідно до п. 7 даної постанови, судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків. Строки розгляду справи не можуть вважатися розумними, якщо їх порушено, зокрема, через безпідставне задоволення необґрунтованих клопотань учасників процесу, що спричинило відкладення розгляду справи на тривалий час, невжиття заходів щодо недопущення недобросовісної поведінки учасників справи тощо, оскільки наведені причини свідчать про низький рівень організації судочинства та безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов`язків.

Так, згідно вимог чинного КПК України участь потерпілих в судовим засіданні являється його правом, а не обов`язком.

Вищезазначені дії потерпілого ОСОБА_16 та ОСОБА_26 в кримінальному провадженні при систематичній неявці в судові засідання, свідчить про не бажання потерпілих використовувати надані їм законом процесуальні права з метою захисту своїх інтересів в суді.

При таких обставинах, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що потерпілий ОСОБА_16 та ОСОБА_26 , зловживаючи своїми правами, не являючись до суду з неповажних причин, намагався затягувати судовий розгляд справи, не зважаючи на те, що судом вживалися заходи з метою недопущення порушень прав потерпілого.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Тому, суд, заслухавши думку сторін судового провадження, вважає за можливе завершити розгляд даного кримінального провадження у відсутності потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_26 , яким надавалася неодноразова можливість приймати участь у справі та виступити в судових дебатах, з метою недопущення затягування строків розгляду справи та забезпечення її розгляду протягом розумного строку.

Щодо вирішення справи по суті, слід зазначити наступне.

Стороною захисту наведені численні доводи на недопустимість доказів сторони обвинувачення згідно вимог ч.1 ст. 89 КПК України.

Так, захисник обвинуваченого ОСОБА_12 , адвокат ОСОБА_9 під час судового слідства, виступу в судових дебатах зазначив, про те, що всі докази, які надала сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зібрані з грубим порушенням норм КПК України.

Належність та допустимість доказів регламентовані ст.ст. 85, 86 КПК України, а саме: належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 ст. 86 КПК України, встановлює юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК України, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

Частиною 2 ст. 86 КПК України, передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Питання про допустимість доказів вирішується судом при постановлені судового рішення під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження та потерпілим у порядку передбаченим цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, що є підставою для виключення доказів покладається саме на сторону, що заявила таке клопотання, однак, посилання захисника про визнання всіх доказів недопустимим не містять чітко викладеної підстави (неналежності доказів, отримання з порушенням встановленого КПК порядку, незаконність джерела, отримання доказу неналежним суб`єктом і т. ін.).

На думку суду клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, посилання захисника ОСОБА_9 в клопотанні на те, що всі слідчі дії, які були проведені 01.06.2016р. є незаконними і всі процесуальні документи, оформлені по їх результатах, є очевидно недопустимими доказами по даному провадженню, а саме: протокол огляду місця події від 01.06.2016р., постанова про призначення судово- медичної експертизи ОСОБА_8 від 01.06.2016р. і відповідно висновок експерта, постанова про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_16 від 01.06.2016р. і відповідно висновок експерта; постанова про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_17 від 01.06.2016р. і відповідно висновок експерта, доручення про проведення розслідування, повідомлення про початок досудового розслідування, постанова про призначення прокурорів, повідомлення про призначення прокурорів, судом оцінюється критично.
Всвоєму клопотанні захисник ОСОБА_9 покликається на долучені судом до матеріалів провадження 12.04.2018р відповіді заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_27 від 29.06.2017р. №33/Аз/21/02 та начальника Сихівського відділу поліції ОСОБА_28 від 30.06.2017р. №33 аз/40/01/11/ відповідно до яких повідомлення ОСОБА_16 з приводу відкритого заволодіння трьома невідомими особами телевізора по АДРЕСА_5 було внесене в Журнал єдиного обліку Сихівського відділу поліції від 01.06.2016р. і в подальшому відомості про цю подію за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.186 КК було внесено 02.06.2016р. в ЄРДР №0001745.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як вбачається із змісту п.п. 3.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 06.04.2016р. № 139, унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про призначення слідчого, процесуального керівника, прийняття до провадження - невідкладно. Відповідно до п.п. 2.2-2.3 даного положення у Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Факт реєстрації кримінального правопорушення (провадження) настає з моменту підтвердження керівником прокуратури або органу досудового розслідування таких відомостей. Номер кримінального провадження складається з таких реквізитів: код органу, який розпочав досудове розслідування, рік, код відомства та територіального органу, номер кримінального провадження. Реквізити номера кримінального провадження зберігаються на всіх стадіях досудового розслідування.

В ході судового розгляду встановлено, що 01.06.16р.. в ЄРДР були внесені відомості про те, що 01.06.16р. близько 15 годин троє невідомих проникли у житло ОСОБА_8 АДРЕСА_5 де із застосуванням фізичного насильства стосовно неї та ОСОБА_16 відкрито заволоділи її особистим майном, а саме телевізором марки «Samsung» LCD TV40, чим спричинили матеріальну шкоду на суму 8000грн. Дії кваліфіковані за ч. 3 ст.186 КК України.

Внесення цих відомостей в ЄРДР підтверджується витягом з кримінального провадження №0001745 (т.2 а.с.161). Даний номер було присвоєно автоматично із зафіксовано дату внесення 01.06.16р.

Порушень вимог КПК України, Положень при внесені відомостей або ж даних, які б вказували на їх неправдивість, судом за вказаною обставиною встановлено не було.

Суд звертає увагу, що протягом судового розгляду ні захисники, ні обвинувачені не висловлювали сумнівів щодо достовірності витягу з кримінального провадження №0001745 (т.2 а.с.161) та не заявляли відповідних клопотань.

Тому доводи захисника щодо дати внесення відомостей про злочин в ЄРДР не заслуговують на увагу, оскільки з зазначеного витягу убачається дата внесення відомостей саме 01.06.16р.

Враховуючи викладене, клопотання захисника ОСОБА_9 про визнання всіх слідчих дій, які були проведені 01.06.2016р., незаконними і всіх процесуальні документів, оформлених по їх результатах, очевидно недопустимими доказами по даному провадженню із зазначених підстав, в тому числі і похідні вимоги, пов`язані з датою внесення відомостей про злочин в ЄРДР, не підлягає до задоволення.

Необґрунтованими є доводи захисника ОСОБА_9 про недопустимість доказів, зазначених у протоколі огляду місця події від 01.06.2016р., з тих підстав, що під час огляду місцевості були затримані 01.06.2016р. о 17 год.25 хв. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яким в порушення вимог ст. 208 КПК України не було надано право на захист (можна розуміти у зв`язку з проведенням даної слідчої дії без участі захисника), оскільки ст.186 ч.3 КК України не є особливо тяжким злочином, відповідно до ст.52 КПК України участь адвоката не є обов`язковою, крім того, згідно ст. 237 КПК України (в редакції станом на 14.09.2017р.), участь захисника при огляді не є обов`язковою і до компетенції слідчого чи прокурора відноситься визначення кола осіб - учасників кримінального провадження, які можуть бути запрошені для участі в проведенні огляду. Згідно ч.1 ст. 86 КПК України, допустимим визнається доказ, який отриманий у порядку встановленому КПК України. Із даних зазначених у протоколі огляд проведений за участі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та понятих, зауважень клопотань від понятих та учасників не надходило.

Суд звертає увагу, що протягом судового розгляду ні захисники, ні обвинувачені не висловлювали сумнівів щодо достовірності даних викладених у протоколі огляду місця події від 01.06.2016р. та не заявляли відповідних клопотань.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судом 12.04.2018р. за клопотанням прокурора, незважаючи на його заперечення, був долучений в якості доказу кредитний договір ОСОБА_8 та квитанції, чеки, які сторона обвинувачення подає суду як докази придбання телевізора саме ОСОБА_8 . При цьому сторона захисту покликається на незаконний огляд місця події, збирання доказів в порушення ст.93 КПК України та порушення ст. 168 КПК України порядку тимчасового вилучення майна.

В частині 2 ст. 93 КПК України міститься широкий обсяг повноважень сторони обвинувачення щодо збирання доказів у кримінальному провадженні. Так, відповідно до положень зазначеної норми сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 132 цього Кодексу для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Отже, з даних норм слідує, що чинне законодавство надає, зокрема, слідчому право одержувати безперешкодно відомості, необхідні у кримінальному провадженні, іншим шляхом, без застосування заходів забезпечення. Тому, в цьому контексті необхідно враховувати, що речі і документи могли би бути отримані шляхом проведення слідчих дій або інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому, застосування стороною кримінального провадження такого заходу забезпечення кримінального провадження як вилучення речей чи документів, згідно ч. 7 ст. 163 КПК України, має здійснюватися у випадку, коли особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити речі.

Вищезазначені норми законодавства, вказують на те, що положеннями ст.ст.159, 160 КПК України передбачено право слідчого, а не обов`язок звернутися до суду з метою отримання доступу до речей та документів.

В ході проведення досудового розслідування слідчим отримано від потерпілої кредитний договір ОСОБА_8 та квитанції, чеки, які сторона обвинувачення подає суду, як докази придбання телевізора саме ОСОБА_8 .
Зазначені обставини свідчать про те, що в ході досудового розслідування, в порядку ст. 40 КПК України, слідчому добровільно надано потерпілою кредитний договір та квитанції, чеки, як докази придбання телевізора саме ОСОБА_8 , тобто ці документи було отримано слідчим в порядку визначеному ч. 2 ст. 93 КПК України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, про відсутність порушень під час досудового розслідування в даному випадку норм ст.ст.100, 159, 160, 168 КПК України.

Таким чином, суд відхиляє доводи захисника щодо недопустимості доказів, зокрема кредитного договору, квитанції та чеків, як доказів придбання телевізора саме ОСОБА_8 які, на його думку були отримані не у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства закріплених у главі 15 КПК України, шляхом отримання тимчасового доступ до документів.
Не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_9 , висловлені у судових дебатах, про недопустимість доказу висновку експерта № №258/16 щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_26 . Даний висновок судово-медичної експертизи був перевірений в судовому засіданні щодо компетентності експерта; наявності або відсутності обставин, що усувають його від участі у справі; чи не вийшов він за межі своїх повноважень; наукової обґрунтованості висновку; застосування належної методики; обґрунтованості висновку на повідомлених експерту даних і чи не збиралися вихідні дані самим експертом; повноти, обґрунтованості та правильності відповідей експерта на поставлені питання та їх узгодженості, а тому, суд оцінює його як належний та допустимий доказ у справі.

Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_9 про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів у вчиненні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 інкримінованого їм суспільно небезпечного діяння, кваліфікованого за ч.3 ст.186 КК України, і що це начебто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Розглядаючи питання достатності доказів, узгодження із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», суд враховує наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄС від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Визначаючи форму вини осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, в світі визначених стандартів доказування, суд виходить з наступних, встановлених обставин, зокрема: відповідно до обстановки, яка передувала вчиненню злочину, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 попередньо домовилися «повернути борг» ОСОБА_16 або забрати «забрати телевізор» в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , про що вони пояснили в судовому засіданні, при цьому з пояснень ОСОБА_13 в судовому засіданні витікає, що він з ОСОБА_14 своєю присутністю мали виконувати ролі підтримки, зазначене також підтверджується поясненнями свідка; факт проникнення в квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , не заперечується обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та частково обвинуваченим ОСОБА_14 ; те, що відразу після проникнення до квартири ОСОБА_12 застосував насильство до ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_26 підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , висновками досліджених судово-медичних експертиз, не заперечується обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та частково обвинуваченим ОСОБА_14 ; те, що після застосування насильства ОСОБА_16 вибіг з квартири за адресою: АДРЕСА_5 та зник підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , не заперечується обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; те, що ОСОБА_12 дав вказівку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повернути ОСОБА_16 в квартиру і вони пішли виконувати цю вказівку, підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та частково обвинуваченим ОСОБА_14 ; повернення ОСОБА_13 до квартири за адресою: АДРЕСА_5 підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , не заперечується обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; факт того, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відкрито в присутності ОСОБА_8 заволоділи її особистим майном ОСОБА_8 , а саме телевізором марки «Samsung» LCD TV40, спакували його та винесли з її квартири; те, що потерпіла сприймала спільні дії ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 як грабіж з насильством підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , висновками досліджених судово-медичних експертиз; факт належності телевізора ОСОБА_8 його вартість підтверджується потерпілою ОСОБА_8 , дослідженими кредитним договором, квитанціями та чеками; те, що ОСОБА_8 візуально знала ОСОБА_12 , та не була знайома зОСОБА_29 та ОСОБА_14 , що між нею та ними не було ніяких відносин, в тому числі і боргових, не заперечується ані потерпілою, ані обвинуваченими; те, що після виносу телевізора на вулицю до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відразу приєднався ОСОБА_14 підтверджується потерпілою ОСОБА_8 ; виявлення та затримання обвинувачених працівниками поліції по вул. Коломийська, 1 в м.Львові одразу після повідомлення потерпілими про злочин підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_19 та не заперечується ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Всі ці обставини мали місце в одному і тому ж місці, в невеличкий проміжок часу.

Із сукупності зазначених ознак та неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, випливає, що винуватість ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які притягаються до кримінальної відповідальності, щодо скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, доведено «поза розумним сумнівом».

Аналізуючи показання підсудних щодо заперечення своєї вини у вчиненні інкримінованих ними злочинів, суд приходить до висновку, що такі є частково неправдивими та частково не відповідають зібраними об`єктивними доказами по справі.

Невизнання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 своєї вини, є голослівним, жодними належними і допустимими доказами у розумінні ст.84 КПК України не підтвердженими та такі, що спростовується вищенаведеними даними та встановленими у суді обставинами. На думку суду пояснення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , котрі дані ними в суді, спрямовані на всіляке намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Посилання ОСОБА_14 , на те, що він безпосередньо не виконував дії по заволодінню майном ОСОБА_8 , а вийшов з квартири по своїх справах, судом не враховуються, оскільки, по-перше, за домовленістю він своєю присутністю чинив психологічний тиск на потерпілу ОСОБА_8 , по-друге, під час пограбування разом з ОСОБА_13 виконував розпорядження ОСОБА_12 щодо приводу ОСОБА_16 , по-третє, після заволодіння майном потерпілої на вулиці приєднався до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та допомагав нести викрадений телевізор.

Посилання обвинувачених на боргові стосунки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 судом не приймаються до уваги оскільки останній одразу після побиття втік з квартири. З потерпілою ОСОБА_8 обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 особисто знайомі не були, між потерпілою та обвинуваченими не було ніяких відносин, в тому числі і боргових.

Пояснення обвинувачених про те, що ОСОБА_8 добровільно віддала їм телевізор спростовується тим, що вона відразу після грабежу звернулася до поліції про пограбування, що підтверджується приведеними вище доказами.

Показання потерпілої ОСОБА_8 суд визнає достовірними оскільки вони не суперечать сукупності інших доказів та повністю узгоджуються з ними.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави потерпілій ОСОБА_8 оговорювати обвинувачених.

Таким чином, провівши судовий розгляд на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши докази в судовому засіданні та проаналізувавши і оцінивши їх в сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає вищеперелічені докази належними та допустимими по даній справі та такими, що не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на грабіж, а також ОСОБА_12 на завдання легких тілесних ушкоджень і приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_12 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України повністю доведена.

Відповідно до ст.22 КПК України судом створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Кваліфікуючи дії обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд приходить до наступного.

Обвинувачений ОСОБА_12 своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло.

Ці дії ОСОБА_12 судкваліфікує за ч.3 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 своїми діями також спричинив легке тілесне ушкодження.

Ці дії ОСОБА_12 судкваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, повторно.

Ці дії ОСОБА_13 судкваліфікує за ч.3 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_14 своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло.

Ці дії ОСОБА_14 судкваліфікує за ч.3 ст.186 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу обвинуваченого з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Тому при обранні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд, відповідно до вищезазначених вимог, враховує наступне.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, які законодавцем віднесено до тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості; особу винного, сукупність всіх обставин, що його характеризують, враховує те, що він згідно ст.89 КК України раніше не судимий, його сімейний стан, що він не працював, не мав будь-якого доходу, те, що він формально характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах; наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, відсутність критики до своєї поведінки, також те, що свою вину він не визнав.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи також характер та ступінь його участі у вчинені злочинів, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З дня події злочину минуло більш ніж два роки, обставини визначені ч.ч. 3, 4 ст. 49 КК України зупинення та переривання строку давності відсутні. Таким чином, ОСОБА_12 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до тяжкого злочину; особу винного, сукупність всіх обставин, що його характеризують, враховує те, що він неодноразово судимий за корисливі злочини, в тому числі і за грабіж, його сімейний стан (не одружений), що він не працював, не мав будь-якого доходу, те, що він формально характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах; наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, відсутність критики до своєї поведінки, також те, що свою вину він не визнав.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи також характер та ступінь його участі у вчинені злочину, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 за скоєний злочин покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до тяжкого злочину; особу винного, сукупність всіх обставин, що його характеризують, враховує те, що він не судимий, формально характеризується за місцем проживання, відповідно до характеристики від 02.06.16р. за час роботи в Львівській ОДЮСШ характеризувався позитивно, станом на 2018 рік дані про стабільні соціальні зв`язки, роботу та доходи відсутні, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, але відповідно до довідки Наркологічної клініки «РЕСЕНС» №67 від 16.01.17р. з 08.10.2016 року знаходився на реабілітації та психологічній корекції у ТОВ (Наркологічна клініка «РЕСЕНС») у зв`язку з вживанням психоактивних речовин; наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, відсутність критики до своєї поведінки, також те, що свою вину він не визнав.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи також характер та ступінь його участі у вчинені злочину, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_14 за скоєний злочин покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_13 не продовжений, новий запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався.

Запобіжний захід ОСОБА_14 у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.04.2017.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_12 вимоги ст. 72 КК України в редакції, яка діяла на час обрання йому запобіжного заходу, відповідно до якої зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, особам, що відбувають покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження до 21.06.17 року до набуття чинності Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким скасовано дію закону в попередній редакції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_12 був затриманий як підозрюваний 02.06.2016р., з 03.06.2016р йому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і з того часу, він перебував у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» до 07.04.2017р. до звільнення в зв`язку з внесенням застави, а тому останньому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02.06.2016р. по 07.04.2017р.

Зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 29.05.2017.

Крім того, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_13 вимоги ст. 72 КК України в редакції, яка діяла на час обрання йому запобіжного заходу, відповідно до якої зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, особам, що відбувають покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження до 21.06.17 року до набуття чинності Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким скасовано дію закону в попередній редакції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_13 був затриманий як підозрюваний 02.06.2016р., з 03.06.2016р йому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і з того часу, він перебував у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» до 29.05.2017р. до зміни ухвалою суду запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а тому останньому необхідно строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02.06.2016р. по 29.05.2017 року.

Зарахувати ОСОБА_14 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.06.2016.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_14 вимоги ст. 72 КК України в редакції, яка діяла на час обрання йому запобіжного заходу, відповідно до якої зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, особам, що відбувають покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження до 21.06.17 року до набуття чинності Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким скасовано дію закону в попередній редакції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 був затриманий як підозрюваний 02.06.2016р., з 03.06.2016р. йому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і з того часу, він перебував у місцях попереднього ув`язнення до 07.06.2016р., тобто до звільнення в зв`язку із внесенням застави, а тому останньому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 02.06.2016р. по 07.06.2016р.

Питання про речові докази вирішити згідно ст.100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Звільнити ОСОБА_12 від покарання призначеного за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.04.2017.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.04.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишити заставу, після чого суму застави в розмірі 68900 грн., які були внесені ОСОБА_30 та знаходяться на рахунку ТУ ДСА у Львівській області № рах. 0757, МФО 820172, повернути ОСОБА_31 .

Визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4(чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

Зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 29.05.2017.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 29.05.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4(чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_14 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

Зарахувати ОСОБА_14 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.06.2016.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_14 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.06.2016р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_14 до вступу вироку в законну силу залишити заставу.

Речові докази: картонну коробку сірого кольору із зображення плазмового телевізора марки «Samsung» LCD TV40; плазмовий телевізор марки «Samsung» LCD TV40, моделі LE40081K2W, чорного кольору, серійний номер телевізора: 16363LGD600002H; підставку до плазмового телевізора «Samsung» LCD TV40, чорного кольору; пульт дистанційного керування до телевізора «Samsung» LCD TV40, які повернуті потерпілій ОСОБА_8 залишити у власності останньої.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, надіслати потерпілому, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Головуючий ОСОБА_1