Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1311/18

Номер провадження: 1-кп/511/165/18

"27" серпня 2018 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
представника центру пробації ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000493 від 06.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурором та обвинуваченим висловлена думка про необхідність призначення справи до судового розгляду.

Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).

За змістом пункту 5 частини другої статті 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, закріплення в Кримінально процесуальному кодексі України (далі КПК) вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство.

Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень.

Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Суду у справі «Жупнік проти України»).

Крім того, Суд у справі Камасінскі проти Австрії та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).
Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).

Недотримання вказаних вимог при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що в обвинувальному акті обвинувачення викладено наступним чином.
Так, 04.01.2018 року у денний час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на стадионі с. Кошари, Роздільнянського району, Одеської області, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досяг повнолітнього віку, діючи умисно та цілеспрямовано, посягаючи на основні принципи суспільної моральності у сфері належного інтелектуального та морального виховання неповнолітнього ОСОБА_6 , маючи психологічний вплив на останнього що виник від тривалих товариських відносин, обіцяючи йому матеріальну вигоду від вчинення злочину, з метою викликати у останнього прагнення скоїти злочин запропонував йому скоїти крадіжку бика з корівника, розташованого по АДРЕСА_1 .

Після чого ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_6 прибули до території корівника, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_8 . Переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, з корисливого мотиву - особистого незаконного збагачення, скориставшись відсутністю власника та особи, яка охороняє майно, шляхом злому дверей заднього входу до приміщення корівника, проникли до цього приміщення. Де з правого боку у куті приміщення зі стійла та приміщення корівника вивели за поводи бика чорного кольору віком близько 4 років та вагою 370 кг, ринкова вартість якого живою вагою складала 14800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень, який належить ОСОБА_8 .

Після чого, з викраденим майном ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном - худобою на власний розсуд, обмінявши її на грошові кошти в сумі 10000 гривень, які розподілили між собою у рівних частинах по 3200 гривень. Решту в сумі 400 гривень сумісно витратили на їжу та напої, у т.ч. алкогольні.

В той же час, викладаючи обвинувачення як зазначено вище фактично по двом статтям обвинувачення, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані лише за ч. 1 ст. 304 КК України як втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність, у пияцтво.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 27 лютого 2004 року "Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність" (надалі Постанова Пленуму), об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 304 ч. 1 КК України передбачає таку обов`язкову ознаку, як дії, що полягають у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність. Під цим треба розуміти певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь у злочині або займатись іншою антигромадською діяльністю. За відсутності ознак втягнення дорослі особи, які вчинили злочини в групі з неповнолітніми, несуть відповідальність за співучасть у конкретних злочинах. Якщо дорослий несвідомо допустив присутність неповнолітнього при вчиненні злочину, не маючи мети втягнути його у злочинну діяльність, то склад злочину, передбачений ст. 304 КК України відсутній. Склад злочину, передбачений цією статтею також буде відсутнім, коли неповнолітній із власної ініціативи вчиняє злочин або приєднується до вчинення його дорослим.

Згідно п. 10 вказаної Постанови Пленуму під втягненням у пияцтво (ст. 304 КК) слід розуміти умисне схиляння неповнолітнього у будь-який спосіб до систематичного вживання спиртних напоїв, збудження у нього такого бажання (спільне вживання спиртних напоїв, умовляння їх вжити, пригощання ними, дарування, розрахунок ними за виконану неповнолітнім роботу тощо). Той факт, що неповнолітній, незважаючи на такі дії, не вживав спиртних напоїв, так само як і ступінь його сп`яніння, на кваліфікацію дій винної особи не впливають. Поодинокий випадок доведення неповнолітнього до стану сп`яніння тягне адміністративну відповідальність за ст. 180 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вживання спиртних напоїв, заняття жебрацтвом або азартними іграми визнаються систематичними, якщо вчинюються не менше трьох разів протягом нетривалого часу.
Також, у відповідності до Постанови Пленуму потерпілими від цього злочину є неповнолітні - особи чоловічої або жіночої статі, які не досягли 18-річного віку.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінніп.13 ч.1 ст.3 КПК України в частині втягнення у пияцтво, є зайве обвинувачення, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, формулювання обвинувачення містить фактично інший склад злочину, дії по якому обвинуваченого не кваліфіковані (ст.. 185 КК України), суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинуваченого.
Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 291, 292 КПК України обвинувальний акт повинен містити дані про потерпілого, які в даному випадку відсутні.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.
Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000493 від 06.05.2018 року прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Копію ухвали вручити учасникам провадження.
Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлений 27.08.2018р. об 20-00год.

Суддя:ОСОБА_1