Провадження № 11-кп/795/317/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000315 від 29.08.2016 року , за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2006 р.н., працюючого інспектором Управління патрульної поліції у місті Чернігів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Матвіївка, Сосницького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2015 р.н., працюючого інспектором Управління патрульної поліції у місті Чернігів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

їх захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч.2 ст.365 КК України, та призначити їм покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити їх від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілого подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та визнати обвинуваених винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч.2 ст.365 КК України, та призначити їм покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити їх від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також просить задовольнити цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування в солідарному порядку 50000 грн. моральної шкоди.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч.2 ст.365 КК України та виправдано їх за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов про відшкодування в солідарному порядку 50000 грн. заподіяної моральної шкоди внаслідок злочину залишено без розгляду.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, показання свідків та матеріали провадження, вказані судом у вироку, не містять їх аналізу, відповідних мотивів їх прийняття або неприйняття до уваги та роз`яснень, на чому саме ґрунтується рішення. На думку апелянта, посилання суду в своїх висновках про обов`язковість вираження істотної шкоди саме у матеріальному еквіваленті, а також на Постанову Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 27.10.2016 року є неприпустимим, оскільки вказана постанова виносилась при перегляді справи за обвинуваченням особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України. Аналізом ч.1, ч. 2 ст. 365 КК України визначено, що частина друга статті 365 КК України передбачає саме дії, передбачені частиною першою, а істотна шкода це є наслідком, передбаченим частиною першою даної статті. Зміна примітки до ст. 364 КК України відбулась без зміни диспозиції статей, в тому числі і ст. 365 КК України, та не може сама по собі змінювати їх зміст, то і немає жодних підстав звужувати об`єкт кримінально-правової охорони лише до матеріальних аспектів. Крім того, виходячи з практики національного права та практики Європейського суду з прав людини, визначення матеріального еквіваленту порушених особистих немайнових прав людини і громадянина внаслідок дій, які підпадають під ознаки, передбачених ст. ст. 364, 365 КК України, може або не відбутися, або зайняти тривалий час, що негативно вплине на ефективність кримінально-правового захисту зазначених прав і свобод. Таке твердження узгоджується з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», яка вказує, що перевищення влади або службових повноважень, супроводжене насильством, застосуванням зброї або болісними й таким, що ображають особисту гідність потерпілого, як правило, вже за змістом цих дій свідчить про заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян. На думку апелянта, суд допустив невірне тлумачення змісту ч. 2 ст. 365 КК України, та помилково вказав на обов`язковість вираження шкоди, спричиненої даним кримінальним правопорушенням потерпілому, у матеріальному вигляді для кваліфікації дій обвинувачених за вказаною нормою.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина ОСОБА_10 , супроводжувалось стосовно потерпілого насильством, було болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчинених групою осіб.

ОСОБА_7 згідно наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №46 о/с від 14.03.2016 року призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції у місті Чернігів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

ОСОБА_8 згідно наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №46 о/с від 14.03.2016 призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції у місті Чернігів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , працюючи на зазначених посадах, постійно виконували функції представників виконавчої влади і були зобов`язані суворо дотримуватися вимог чинного законодавства України, тобто згідно з ч. 1 Примітки до ст. 364 КК України є службовими особами та діючи в групі, перевищили службові повноваження працівників правоохоронного органу за наступних обставин.

Так, згідно розстановки сил особового складу роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Чернігів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України інспектори ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 28 серпня 2016 року здійснювали охорону громадського порядку в районі вулиці Жабинського в м. Чернігів та вживали заходів щодо припинення стихійної торгівлі неподалік зупинки громадського транспорту «Привокзальний ринок» та житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги, 17.

У ході здійснення заходів щодо припинення стихійної торгівлі близько 15 години 00 хвилин 28 серпня 2016 року інспектор Управління ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_13 , яка здійснювала реалізацію овочів біля вищевказаної зупинки громадського транспорту, та наказав припинити скоєння нею адміністративного правопорушення, а саме торгівлі у невстановленому для цього місці.

У цей час ОСОБА_13 здійснила реалізацію картоплі громадянину ОСОБА_10 .

Помітивши даний факт, інспектор Управління ОСОБА_7 , діючи всупереч вимогам ст.ст.29, 42, 43, 44 Закону України «Про національну поліцію», за відсутності достатніх підстав, примусово та насильно почав вести ОСОБА_13 за руку до службового автомобіля поліції для складання адміністративного протоколу.

У процесі того, як ОСОБА_7 безпідставно примусово вів ОСОБА_13 до службового автомобіля поліції, до них підійшов ОСОБА_10 та з метою присікти вищевказані незаконні дії ОСОБА_7 , не вчиняючи при цьому будь-яких протиправних дій та не маючи наміру їх вчинити стосовно нього та інших присутніх осіб, зробив усне зауваження вищевказаному працівнику поліції з приводу незаконного застосування фізичної сили до ОСОБА_13 , при цьому притримавши ОСОБА_7 своєю рукою за його руку.

На вказане зауваження ОСОБА_10 інспектор Управління ОСОБА_7 зреагував агресивно, у повній невідповідності до ситуації, яка склалася, та, діючи спільно з інспектором Управління ОСОБА_8 , порушуючи вимоги ст.ст. ст.ст.29, 42, 43, 44 Закону України «Про національну поліцію», умисно перевищуючи свої службові повноваження, почав незаконно застосовувати до ОСОБА_10 поліцейські заходи, які у даному випадку явно не були необхідними, пропорційними та ефективними, а саме спільно з ОСОБА_8 застосував до ОСОБА_10 прийоми рукопашного бою у вигляді заламування та заведення його рук за спину.

У ході незаконного застосування вказаних непропорційних та неефективних поліцейських заходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні звалили ОСОБА_10 з ніг на асфальтне покриття, чим продовжили явно перевищувати повноваження працівників правоохоронного органу.

В той час, як ОСОБА_10 , перебував в положенні лежачи на асфальтному покритті та жодним чином не чинив вищевказаним працівникам поліції опору, ОСОБА_8 , продовжуючи перевищувати свої службові повноваження працівника правоохоронного органу та порушуючи вимоги ст.ст.29, 42, 43, 44 Закону України «Про національну поліцію», продовжив безпідставно застосовувати до ОСОБА_10 поліцейські заходи у виді прийомів рукопашного бою, а саме заламування його лівої руки, удушення та перекидання ОСОБА_10 через себе на асфальтне покриття. В цей час ОСОБА_7 також продовжуючи перевищувати службові повноваження працівника правоохоронного органу, безпідставно здійснив заламування правої ноги ОСОБА_10 , який не чинив жодного опору та не мав наміру його чинити.

Такими своїми протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_10 істотну шкоду у вигляді порушення охоронюваних законом його конституційних прав та спричинення йому тілесних ушкоджень.

Так, внаслідок застосування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаних незаконних, непропорційних та неефективних поліцейських заходів ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичного експерта № 925 від 30.08.2016 року спричинено тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі, тулубу, верхніх і нижніх кінцівках, які виникли від дій тупих предметів, за механізмом удару та тертя, могли утворитися 28 серпня 2016 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не доведено заподіяння правам потерпілого істотної шкоди діями обвинувачених у розмірі, вказаних у диспозиції інкримінованого їм правопорушення. Заподіяння істотної шкоди потерпілому у вигляді порушення охоронюваних законом його конституційних прав та спричинення йому тілесних ушкоджень, яка фактично інкримінована обвинуваченим за ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, і виразилась у перевищенні влади, яке супроводжувалося насильством, було болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, вчинених групою осіб, на думку суду, мало місце, якби наслідки цього заподіяння досягли її розміру, що у 100 (сто) і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. При цьому, обчислення її розміру також має бути належним чином підтверджено (у т. ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву. Станом на 2016 рік, в розумінні ч. 2 ст. 365 КК України, істотною вважається шкода в розмірі від 66 500,00 грн. і більше. Зазначений розмір істотної шкоди не підтверджується жодним доказом поданим стороною обвинувачення. Більш того, стороною обвинувачення взагалі не зазначено розміру матеріальних збитків. Відповідно до обвинувального акту кримінальним правопорушенням державі шкода не завдавалася. Розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., про який зазначає в цивільному позові потерпілий, також жодним доказом не підтверджений, взятий з чисто суб`єктивних міркувань потерпілого про глибину душевних страждань, а тому не може бути критерієм для юридичної кваліфікації кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив подані апеляційні скарги задовольнити; представника потерпілого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; обвинувачених та їх захисника, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні суду 1 інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав та показав, що 08.2016 року він, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 були поставленні в посилення роти №3, яка була в той час на патрулюванні, з метою недопущення проведення стихійної торгівлі. Громадяни, яким робили зауваження щодо припинення стихійної торгівлі, спокійно реагували і переходили для торгівлі на ринок, де є для них спеціальні місця. Після обіду він побачив, що у ОСОБА_14 , яка спілкується з громадянкою, спілкування не виходить, тому бесіду продовжив він. Це була громадянка ОСОБА_13 , яка сказала, що поки не продасть все вона звідти не піде. В цей час до них підійшов ОСОБА_10 придбати картоплю, а тому він повторно попередив ОСОБА_15 про заборону торгівлі у даному місці, але ОСОБА_16 взяв її під руку, відвів на 3-4 м, забрав картоплю та передав гроші. Він повідомив ОСОБА_17 , що відносно неї будуть складені адміністративні матеріали, але вона розвернулась і збиралась йти назад. Він притримав її руку і сказав, щоб вона не йшла, оскільки бесіда не закінчилась. В цей час до нього зліва підійшов ОСОБА_16 , взяв його попід лікоть лівої руки, боляче стиснув і сказав, щоб відпустив жінку і не чіплявся до неї, на що він відповів, щоб той не втручався у роботу поліції. Зазначив, що він неодноразово попереджав потерпілого, що своїми діями він заважає роботі поліції і щодо нього також можуть бути складені адміністративні матеріали або може бути застосована фізична сила. Про це також попереджала і ОСОБА_12 . Потім підійшов напарник ОСОБА_8 , який також попередив, щоб він його відпустив, але той не реагував. Тоді він висмикнув свою руку, взяв ОСОБА_16 за праву руку, а ОСОБА_18 за ліву. Потерпілий почав виривати руки, а тому вони намагалися завести їх за спину, але ОСОБА_16 висмикнув свою праву руку з рук ОСОБА_19 і ОСОБА_18 залишився тримати його самостійно і в цей час відбувся переворот ОСОБА_20 через себе. Вони вдвох впали, ОСОБА_18 перекрутився на спину, намагався завести руки за спину, але враховуючи, що потерпілий чинив супротив, з метою власної безпеки, враховуючи, що у ОСОБА_18 при собі була зброя, для того, щоб потерпілий не перевернувся, він застосував прийом рукопашного бою, яким його праву ногу підняв і зафіксував. Згодом ОСОБА_16 погодився не чинити супротив працівникам поліції, а тому його підняли та повели до машини, для складання протоколу.

В судовому засіданні суду 1 інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав та показав, що заступив на посилення до роти №3 у складі екіпажу: ОСОБА_12 та ОСОБА_7 для попередження незаконної торгівлі біля «Привокзального ринку». Після обіду, біля зупинки громадського транспорту, де знаходився ОСОБА_7 , відбувався конфлікт. Коли він підійшов, то побачив, що громадянин ОСОБА_10 кричав та просив відпустити жінку, а ОСОБА_19 кричав та просив відпустити його руку. Він намагався відірвати руку ОСОБА_16 від ОСОБА_19 , який попереджав того, що до нього буде застосовано фізичну силу. Втім, потерпілий не реагував на слова, а тому вони взяли його за руки ( ОСОБА_19 за праву, а він за ліву) та намагалися завести їх за спину, але потерпілий здійснив шаг вперед, вирвався та перекрутив його на спину. Після застосування щодо потерпілого спеціальних прийомів, останній заспокоївся.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені вину не визнали та підтвердили вказані вище показання.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанцій показав, що 28.08.2016 року, біля 16-00 год., він під`їхав до магазину "Квартал" придбати продукти, де побачив знайомих, у яких купує продукти. В цей час підійшов поліцейський ОСОБА_19 і повідомив, що в цьому місці торгівля заборонена, на що він відповів, що вони не будуть нічого купувати та пішов з ОСОБА_13 до автомобіля, де передав їй гроші та забрав картоплю. В цей час підскочив ОСОБА_19 , схопив дівчину за руку і почав кудись тягнути. Він зрозумів, що вона не може сама нічого подіяти і підійшов до поліцейського, спокійно, декілька разів, просив його не тягнути і відпустити її, але поліцейський не реагував. Потім він відпустив жінку та покликав ОСОБА_8 , і вони разом схопили його за руки, без будь-яких роз`яснень прав та обов`язків, йому поставили підніжку, в результаті чого він впав. Ці дії були здійснені цілеспрямовано, щоб надіти наручники, намагався зробити больовий прийом. ОСОБА_18 сів зверху на нього, почав душити його. Він намагався послабити руку і в цей час перевернувся з ним. Білоножко поводився неадекватно: хапався за газовий балончик, кобуру, хоча він ніякого опору не чинив.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 374 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним і обґрунтованим, у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Суд повинен дослідити всі докази на підтвердження чи спростування обвинувачення, дати їм оцінку на підставі всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності та залежно від установлених обставин, правильно застосувати кримінальний закон. Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, окрім іншого, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки або висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону судом дотримано не було, крім того, вирок суду не відповідає вимогам закону щодо його змісту.

Підстави для виправдання обвинувачених та мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення, зводяться судом 1 інстанції тільки до аналізу матеріального аспекту, при цьому поза увагою залишається оцінка дій обвинувачених як працівників поліції: чи діяли вони в межах наданих законом повноважень, чи виконували вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення, чи Закону України «Про національну поліцію», чи були підстави для застосування обвинуваченими поліцейських заходів для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , чи вчинив останній якесь правопорушення, і чи взагалі існувала необхідність завдавати йому фізичну шкоду.

З тексту вироку вбачається, що суд першої інстанції при розгляді провадження, взагалі не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, не перевірив обставини, на які посилається як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, лише формально перерахував докази однієї і іншої сторони, проте в супереч ст.94 КПК України, не дав цим доказам оцінки з точки зору їх належності та допустимості. Щодо доказів захисту суд 1 інстанції прийшов до висновку, «що надані стороною захисту докази не підтверджують та не спростовують суть пред`явленого обвинувачення, оскільки відображають факти службового розслідування, що мало місце після події 28.08.2016 року, а тому суд не може покладати їх в основу вироку». Щодо доказів обвинувачення суд зазначив, що «оцінюючи вищевказані досліджені докази, надані стороною обвинувачення, якими обґрунтовує суть пред`явленого обвинувачення, суд встановив, що сторона обвинувачення не довела під час судового розгляду обсягу обвинувачення, який був би достатнім для визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України.» Без належних аргументів та мотивації суд не сприйняв докази обох сторін.

Однак, як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції ухвалив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні та виправдати їх за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, а не за недоведеністю вини, як визначився в мотивувальній частині вироку, тобто, допустив суперечності в підставах виправдання.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений можливості оцінити правильність висновків суду 1 інстанції при відсутності відповідної належної мотивації і оцінки доказів.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду у суді 1 інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, а також слід взяти до уваги вимоги викладені в ухвалі апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 412, 415, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4