У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000211 за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_5 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05.07.2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Агеївка, Любашівського району, Одеської області, українець, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8
законний представник обвинуваченого: ОСОБА_5

__________________________________________________________________
провадження :№ 11-кп/4812/233/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія : ч.1 ст. 185 КК України доповідач апеляц. інстан.: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_5 просить скасувати вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05.07.2018 року стосовно ОСОБА_6 та закрити провадження через відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_5 прокурор зазначає, що оскаржуваний вирок є законним та обгрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання 80 годин громадських робіт.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив висновки на доказах, які жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в суді не було доведено, яким саме чином ОСОБА_6 потрапив до домогосподарства потерпілого ОСОБА_10 та той факт, що саме з домогосподарства потерпілого ОСОБА_6 викрав бензокосу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 в ніч з 17 на 18 травня 2017 року в період часу з 23.00 год. до 06.00 год., з метою таємного викрадення майна, прибув до території домогосподарства потерпілого ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 . Зайшовши на територію домогосподарства, на терасі будинку виявив бензокосу марки «Піонер», шляхом вільного доступу, таємно викрав її. Заволодівши викраденим, викрадене присвоїв та розпорядився на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення обвинуваченного та його законного представника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

В своїй апеляційній скарзі законний представник обвинуваченого зазначає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України.

Сам обвинувачений в судовому засіданні в суді першої інстанції вину в таємному викрадені майна з домогосподарства ОСОБА_10 не визнав та наполягав, що бензокосу він не викрадав, а з ним розрахувались нею за роботу на земельній ділянці.

Але такі твердження апелянта та обвинуваченого спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 17 травня 2017 року близько 23.00 год. залишив свою бензокосу марки «Піонер» на терасі власного будинку в АДРЕСА_2 , а на слідуючий день, десь близько 06.00 год. ранку виявив, що її викрадено.
Його сусідка ОСОБА_11 повідомила йому, що ОСОБА_6 який раніше проживав в неї на квартирі, привіз до свого дому в с. Агеївка Любашівського району Одеської області бензокосу, він поїхав за даною адресою та виявив там свою бензокосу.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила в судовому засіданні суду першої інстанції дані обставини.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показував, що обвинувачений є його одногрупником, вони обоє навчаються в ліцеї в смт. Криве Озеро. Наприкінці травня 2017 року ОСОБА_6 просив його дати поліції свідчення, що вони разом в смт. Криве Озеро працювали та обробляли присадибну ділянку, за що з ними розрахувались в період з 12 по 17 травня 2017 року, але їх ніхто не наймав та вказаних робіт вони не виконували.

Свідки ОСОБА_14 (яка є власником земельної ділянки, по АДРЕСА_3 ), ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яка є сусідкою ОСОБА_14 , підтвердили, що в 2017 року присадибну ділянку, на оброблення якої посилався обвинувачений ОСОБА_6 , обробляла тільки її власник ОСОБА_14 , а інших осіб для обробки земельної ділянки вони ніколи не наймали.

Покази даних свідків є послідовними та узгоджуються між собою і судом не висловлено сумнівів щодо них, не навів і обґрунтованих доводів про це і апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Крім вище вказаних показань, вина ОСОБА_6 підтверджується наступними письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження: протоколом огляду місця події від 18 травня 2017 року та фото таблицею до нього, протоколом огляду речей від 19 травня 2018 року, згідно якого, після вилучення бензокоси у обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що дана бензокоса є його власністю, оскільки має характерні прикмети, а саме саморобну ручку та пошкодження корпусу.

До зазначеного апелянтом, що ОСОБА_6 не викрадав бензопилу, а отримав її за роботу на земельній ділянці, колегія суддів відноситься критично з огляду на те, що дані пояснення суперечать показам потерпілого та інших свідків.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані показання обвинуваченого не можуть бути визнані логічними і переконливими, оскільки ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 не міг вказати на якій ділянці він працював, та осіб, які його наймали на обробіток землі, та які передали йому бензокосу «Піонер», а його одногрупник ОСОБА_13 не підтвердив покази обвинуваченого, що їх наймали разом для обробки земельної ділянки, і надання таких тверджень обвинуваченим слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведенність вини обвинуваченного ОСОБА_6 в таємному викраденні чужого майна ( крадіжці). Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.185 КК України.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався вимог ст. 65 КК України. Так, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який скоїв злочин в неповнолітньому віці, раніше не судимий, має позитивну характеристику за місцем проживання, відшкодування заподіяної матеріальної шкоди потерпілому. Суд враховав і те, що згідно досудової доповіді представника органу пробації з питань виконання покарань, ОСОБА_6 не має шкідливих звичок, стриманий, характеризується добре, та дійшов вірного висновку про призначення мінімального покарання у виді громадських робіт.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування, як того просить апелянт.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ч.2 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_5 , що діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05.07.2018 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: