Справа № 521/6761/16-к
Пр-ня по справі № 1кп/521/515/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника, адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, неофіційно працюючого будівельником на різних будівельних майданчиках в м. Одесі, не одруженого, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:1)27.10.2008 року Малиновським р/с м. Одеси, за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; 2)19.05.2011 року Овідіопольським р/с Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, у скоєні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25.07.2012 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна проник до приміщення ветеринарної клініки за адресою АДРЕСА_2 , де діючи повторно, таємно викрав велосипед Автор, вартістю 600 гривень, який належав ОСОБА_7 , завдавши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після скоєного, ОСОБА_8 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Таємного викрадення чужого майна з проникненням 25.07.2012 року з приміщення ветеринарної клініки за адресою АДРЕСА_2 він не скоював. Що саме відбувалось у день який зазначений у обвинувачені, ОСОБА_8 не пам`ятає. Також обвинувачений показав, що у серпні 2012 року на розі вулиць Терешкової та Гайдара в м. Одесі його затримали співробітники міліції. В цей час він знаходився у стані наркотичного сп`яніння і дуже погано себе почував. Співробітники міліції пропонували йому зізнатись у вчиненні двох крадіжок, які він насправді не вчиняв. На протязі чотирьох днів намагались отримати від нього покази із зізнанням. Оскільки йому було дуже погано він просив співробітників міліції викликати йому швидку медичну допомогу. Можливо вказана допомога приїздила до нього, але в який проміжок часу та де це відбулось він не пам`ятає.

Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винна в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними по кримінальному провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_7 , який допитаний в судовому засіданні показав, що працює ветеринарним лікарем у ветеринарній клініці за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 49. Обвинуваченого ОСОБА_8 до подій правопорушення не знав. Підстав обмовляти його у нього не має. Очевидцем події злочину він не був. У 2012 році, дату та час він не пам`ятає, у нічний час з ветеринарної клініки, із заднього входу був викрадений його велосипед «Автор». Він підтверджує, що у клініці є відеоспостереження. Вказаний факт був записаний на відеокамеру. Після крадіжки, він звернувся до відділку міліції з заявою про злочин. Записи з камер відеоспостереження він, або керівник клініки передали співробітникам міліції. Момент передачі відеозаписів, потерпілий не пам`ятає. В теперішній час, цивільний позов він повністю підтримує.

Показами свідка ОСОБА_10 який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що працює оперуповноваженим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Обвинуваченого ОСОБА_8 він знає лише з кримінальним провадження у відношенні нього. Свідок приймав участь у розкритті злочинів, крадіжок з ветеринарної аптеки велосипеду та з транспортного засобу, який знаходився біля вказаної аптеки відеореєстратору. Вказані злочини були розкриті завдяки відеозапису з камер спостереження, які знаходились у ветеринарній аптеці та зовнішньо на ній. Вказаний запис надав власник ветеринарної аптеки. Приблизно сім оперативників впізнали на відео запису ОСОБА_8 як особу яка скоїла злочин. До цих злочинів, ОСОБА_8 неодноразово доставлявся у відділок поліції з різних підстав, в тому числі знаходячись у стані наркотичного або алкогольного сп`яніння. Також для перевірки на стан вчинення інших злочинів, оскільки він знаходиться у картотеці відділку поліції, як особа раніше судима за умисні злочини проти власності.

Під час перехресного допиту, свідок показав, що впізнання ним ОСОБА_8 , було за зовнішніми ознаками його як людини, носу, вухам, бороді, щільністю, тулубом, за ходою, манерою поведінки. Якість відео запису дозволяла йому зробити достеменний висновок про те, що злочин вчиняє саме ОСОБА_8 . Окрім того, за тиждень до скоєних злочинів, ОСОБА_8 доставлявся у Малиновський відділок поліції і був одягнутий (спортивна кофта і шорти) та мав зовнішність (борода, щільність тулубу та інш.) саме так як на відео запису. Тобто будь-яких сумнівів у впізнанні особистості ОСОБА_8 у нього та у інших співробітників карного розшуку не було.

В судовому засіданні за участю свідка були переглянуті повторно відео записи з місця скоєння злочину. Свідок підтвердив факт впізнання ОСОБА_8 саме за вказаними записами.

Крім того, вина ОСОБА_8 повністю підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст. 358 КПК України.

Протоколами вилучення від 21.08.2012 року (в порядку КПК 1960 р.) відповідно до якого оперуповноважений СУР Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в приміщенні Ветеринарної клініки, яка розташована по вул. Ак. Філатова, 49, в присутності понятих вилучив відеозапис з камер внутрішнього та зовнішнього спостереження. Один відеозапис з камери спостереження підсобного приміщення ветеринарної клініки, на якій зафіксований факт крадіжки велосипеду, другий відеозапис з фасадної частини клініки, на якому зафіксована особа, яка 16.08.2012 року скоїла крадіжку з транспортного засобу Пежо.

Речовими доказами: двома дисками, які вилучені 21.08.2012 року та на яких маються відеозаписи з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження ветеринарної клініки за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 49.

Відеозапис з камери внутрішнього спостереження одного з підсобних приміщень ветеринарної клініки, тривалістю 13 секунд, на якому зафіксований факт таємного викрадення велосипеду «Автор», що належав потерпілому ОСОБА_7 , на думку суду об`єктивно підтверджує вчинення злочину саме обвинуваченим ОСОБА_8 .

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникнення у приміщення, вчинена повторно.

Відповідно до висновку Акту комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 06.11.2012 року № 182, ОСОБА_8 в період здійснення інкримінованого правопорушення не страждав на психічне захворювання, болючим психічним розладом, недоумством та був здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_8 не страждає на психічне захворювання або болючим психічним розладом, здатний правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати пояснення. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_8 не викрадав з ветеринарної клініки велосипед «Автор», що належав потерпілому ОСОБА_7 та що в матеріалах провадження відсутні докази вини обвинуваченого, на думку суду, є виключно способом захисту від обвинувачення. Суд оцінює всі покази обвинуваченого критично.

Даючи оцінку показам обвинуваченого, суд вважає, що викладені ним обставини є неправдивими, висвітлені ним виключно як події його життя, що не стосуються безпосередньо обставин правопорушення. Відсутність будь-яких об`єктивних відомостей про місце знаходження обвинуваченого у іншому місці ніж у місці скоєння злочину, а також відсутність будь-яких розумних пояснень щодо дня злочину, на думку суду також частково підтверджують обставини правопорушення, які викладені в обвинувачені. Суд вважає, що покази обвинуваченого не заслуговують на довіру.

Підстав ставити під сумнів покази потерпілого та свідка у суду не має, оскільки під час судового розгляду будь-яких обставин для обмови обвинуваченого встановлено не було і самим обвинуваченим суду не повідомлено. Окрім того, потерпілий очевидцем правопорушення не був, а тому його покази судом сприймаються як доказ, лише в частині видачі відеозапису керівником ветеринарної клініки.

Суд, також сприймає як доказ покази свідка ОСОБА_10 , при цьому враховує положення ч. 7 ст. 97 КПК України. Покази надані свідком, не стосуються показів з чужих слів і не стосуються пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 . Покази свідка ОСОБА_10 який був на час інкримінованих обвинуваченому подій оперуповноваженим та приймав участь у розкритті вказаного злочину, стосуються виключно подій та обставин, які свідок сприймав особисто. ОСОБА_10 впевнено показав, що на відеозапису безсумнівно впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка скоїла таємне викрадення чужого майна.

Підстав визнавати відеозаписи недопустимими доказами у суду не має. В судовому засіданні захисником досить абстрактно сформовані критерії недопустимості вказаних доказів. Головною і єдиною підставою, на думку захисника є отримання співробітниками поліції вказаного запису не в процесуальний спосіб і не у потерпілого. Разом з тим, матеріали кримінального провадження містять два протоколи вилучення від 21.08.2012 року, які складені в порядку КПК України 1960 року, відповідно до яких оперуповноваженим вилучені два відеозаписи з місця скоєння злочину, які видані були потерпілим ОСОБА_7 . Під час допиту, потерпілий не стверджував категорично про факт невидачі вказаних відеозаписів. Навпаки, потерпілий фактично нічого не пам`ятав про обставини крадіжки, оскільки події мали місце більше п`яти років тому. Окрім того, поведінка потерпілого в судовому засіданні була доволі дратівлива, оскільки його викликали до слідчого та до суду неодноразово, тому певні обставини потерпілим викладені були неповно, без будь-яких деталей. Не залишення в пам`яті потерпілого певних подій його життя, які пов`язані з видачою співробітникам поліції відеозаписів, не може свідчити про порушення вимог КПК України в частині порушення порядку оформлення вилучення доказу. Відсутність певної узгодженості між показами потерпілого та фактичною видачою CD-R дисків не свідчить про неправдивість показів потерпілого або штучне створення вказаних відеозаписів, а лише доводить об`єктивно не спроможність потерпілим пам`ятати всі обставини подій, які мали місце у липні 2012 року.

На думку суду, процедура введення вказаного доказу (відеозаписів) в кримінальне провадження не була порушена, в тому числі і у зв`язку з не встановленням судом факту порушення балансу прав та законних інтересів сторін під час реалізації свого права на дослідження та оцінку вказаного доказу. Сторона захисту під час досудового розслідування не ставила під сумнів вказаний доказ, не заявляла клопотання про проведення експертиз відеозапису та допиту осіб, які приймали безпосередню участь у видачі вказаного відеозапису та його вилученні.

Щодо питання оцінки відеозапису, за фрагментами відео фіксації, суд виходить з наступних висновків. Судом встановлено, що факт об`єктивного створення відеозапису підтверджується об`єктивно існуючим фактом скоєння правопорушення. Тобто відеозапис наданий самою подією правопорушення і не створювався спеціально будь-яким суб`єктом кримінального процесу. Безумовно у випадку створення відеозапису співробітниками правоохоронних органів, в порядку проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у протилежної сторони дуже часто виникають сумніви не тільки щодо автентичності створеної відео та аудіо фонограми, але й певні сумніви щодо порядності дій працівників оперативних служб при здійсненні супроводження кримінального провадження. Натомість у даному випадку таких підстав та розумних сумнівів в судовому засіданні судом не встановлено.

Тотожність особи ОСОБА_8 на відеозапису судом визначається не на підставі висновків або міркувань, а виключно завдяки безпосереднім свідченням почуттів. Так, обличчя обвинуваченого, його тілобудова та рухи, що зафіксовані на відеозапису не дають підстав у сумнівах, щодо тотожності обвинуваченого. Об`єктивною перевіркою вказаних обставин, є порівняння особи яка зображена на відеозапису, де зафіксована крадіжка велосипеду, з відеозаписом викрадення відео-реєстратору з транспортного засобу. На останньому запису обличчя ОСОБА_8 зафіксовано більш виразно та чітко. Однак одежа останнього є ідентичною із зафіксованою на відеозапису з крадіжкою велосипеда /спортивна кофта, шорти, кепка/.

Суд виключає з числа доказів Явку з повинною, що надана ОСОБА_8 21.08.2012 року начальнику Малиновського РВ, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи, що явка з повинною, за своєю суттю та змістом є фактично показами підозрюваної особи, які відповідно надані керівнику відділку поліції, суд не вправі обґрунтовувати вирок суду вказаним доказом.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є знаходження на утриманні малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилась у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_8 виховувався однією матір`ю. Батька не знав. Сестер та братів не має. Отримав лише загальну середню освіту. Будь-якої спеціальної освіти та відповідно спеціальних навичок для праці не отримав, оскільки був засуджений за скоєння тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за скоєння злочинів проти власності. Частину життя знаходився в місцях позбавлення волі. Офіційно ніде не працює. Офіційно одружений не був, однак певний час спільно проживав з ОСОБА_11 , з якою має дитину.

Таким чином відсутність освіти та не бажання її отримати, знаходження частини життя в місцях позбавлення волі і як наслідок відсутність належного виховання, не бажання працювати та бути корисним не тільки для суспільства, а перш за все для себе, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння нового тяжкого злочину проти власності. Суд вважає, що особистість обвинуваченого свідчить про його нахили до системного скоєння правопорушень.

Враховуючи викладені обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавленням волі.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, суд не находить, оскільки під час судового розгляду не встановлено декілька обставин які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Властивість злочину, обстановка за якою вчинено злочин та особа обвинуваченого, свідчить про необхідність призначення покарання у межах санкції статі пов`язане з тримання обвинуваченого в умовах ізоляції на певний термін до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив новий умисний злочин, знаходячись під іспитовим строком за попереднім вироком Овідіопольського р/с Одеської області від 19.05.2011 року за ч. 1 ст. 309 КК України. Суд вважає за необхідно на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком суду від 19.05.2011 року у вигляді позбавлення волі на певний строк.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 суд керується вимогами ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. 11 ЦПК України і ст. 1166 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що шкода завдана майну потерпілого ОСОБА_7 заподіяна обвинуваченим ОСОБА_8 у зв`язку з чим позов заявлений потерпілим виключно до ОСОБА_8 , як до особи що заподіяла її.

Заподіяння шкоди майну потерпілого ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження які досліджені під час судового розгляду, в тому числі об`єктивним доказом - відеозаписом з камер відеоспостереження.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Документально потерпілим ОСОБА_7 підтверджено заподіяння матеріальної шкоди на загальну суму 600 гривень. Суд вважає за необхідне позов потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374-376 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_8 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.05.2011 року та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з моменту законного затримання обвинуваченого, після набрання законної сили вироком суду. Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання знаходження під вартою під час досудового розслідування з 21.08.2012 року по 19.11.2012 року.

Затримати ОСОБА_8 після набрання законної сили вироком суду.

До набрання вироком суду законної сили застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , у певний період доби, а саме з 19 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Роз`яснити обвинуваченому його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 19 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

2)повідомляти, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії вироку суду в частині запобіжного заходу у вигляді тримання особи під домашнім арештом становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення вироку суду, тобто з 12.09.2018 року. Вирок суду в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 11.11.2018 року, або до 11.11.2018 року лише у випадку приведення вироку до виконання та взяття під варту обвинуваченого.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 600 (шістсот) гривень матеріальної шкоди.

Речові докази по кримінальному провадженню: 1)два диски з відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження; 2)сліди пальців рук, що вилучені під час огляду місця подія 26.07.2012 року знищіти.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд, який ухвалив вирок. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1