АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/56/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/111/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Капитолівка, Ізюмського району, Харківської області, українець, громадянин України, розлучений, не працюючий, з повною загальною середньою освітою, має на утриманні мальлітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 02.09.1985 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі;
- 24.10.1988 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.1 ст. 141, ст. 43 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 08.10.10.1991 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.2 ст.118, ч.3 ст.117, ст. 42 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 10.06.1998 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.3 ст.141 КК України до 7 років позбавлення волі;
- 22.10.2009 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 09.04.2012 року Ізюмським міським судом Харківської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 25.02.2014 року з Харківського СІЗО по відбуттю строку;
- 18.09.2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України з призначенням покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково, у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі, приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року і остаточно призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 15 листопада 2016 року, близько 03-00 години ночі, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, проник через огорожу на територію двору будинку АДРЕСА_3 , після чого, шляхом пошкодження вікна, проник до гаражу на території зазначеного будинку, звідки таємно намагався викрасти бензопилу «STIHL MS 180», вартість якої складає 924 грн, електропилу «РИТМ ПЦ 2400», вартість якої складає 385 грн, алюмінієву каністру ємкістю 20 літрів, вартість якої складає 100 грн, що належать потерпілому ОСОБА_9 , але не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, будучи затриманим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на території сусіднього будинку за адресою: АДРЕСА_4 , через який намагався втекти з викраденими речами.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ізюмського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року змінити в сторону пом`якшення.

В обґрунтування вимог вказує на те, що обвинувачений повністю визнав свою провину, щиросердно кається у скоєному, з місця проживання має позитивну характеристику, проживає в цивільному шлюбі, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_12 , 2014 року народження, та ОСОБА_13 , 1990 року народження, хворіє на туберкульоз, відшкодував матеріальну шкоду, не має претензій зі сторони потерпілого, примирився з ним, цивільний позов відносно нього не подавався. Захисник вважає, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 таким, що не відповідає його особі та є несправедливим внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залиши рішення районного суду без змін, як законне та обґрунтоване; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи , які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України. З достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного наявність обставин, що пом`якшують покарання і призначив покарання, яке є достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається з вироку, районним судом при призначенні покарання було враховано: тяжкість скоєного злочину, щире каяття обвинуваченого, відшкодування ним матеріальної шкоди потерпілому шляхом повернення викраденого, відмова в подачі потерпілим цивільного позову в рамках даного кримінально провадження, у зв`язку із домовленістю про добровільне відшкодування завданої проникненням до гаражу шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позитивну характеристику з місця проживання, також те, що обвинувачений на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах Ізюмської ЦМЛ не перебуває, хворіє на туберкульоз, скоєння останнім нового злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, під час іспитового строку за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року.

Проте, вищевказані обставини, хоча і підтверджені матеріалами справи, але в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи обвинуваченого , який неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів і вчинив новий злочин під час іспитового строку , призначеного попереднім вироком суду, що свідчить про кримінальну спрямованість особи обвинуваченого та намагання забезпечити своє матеріальне становище за рахунок злочинної діяльності.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 не можна вважати таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через суворість.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2017 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самой строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -