справа № 563/40/17
провадження № 1-кп/563/13/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2018 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корець кримінальне провадження № 0000346 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Гвіздів, Корецького району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, офіційно не працюючого, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 06 вересня 2016 року, близько 00 год. 00 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу автомобільної мийки, що знаходиться в м.Корець по вул. Київській, на ґрунті неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, підійшовши із-за спини до потерпілого ОСОБА_6 , умисно вставивши свою праву ногу між ноги останнього та виставив її перед його правою ногою, повалив потерпілого на землю, в результаті чого своєю масою також впав на нього. Внаслідок падіння на потерпілого ОСОБА_8 спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішнього виростка правої великогомілкової кістки з компресією задньо-латеральним плато великогомілкової кістки зі зміщенням, яке згідно висновку експерта №64 та п.2.2.2, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження по критерію довготривалого розладу здоров`я.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав частково. Пред`явлений цивільний позов визнав в частині відшкодування матеріальної шкоди, а в частині стягнення витрат на посилене харчування, витрат на правову допомогу та стягнення моральної шкоди заперечив.

Обвинувачений дав показання, що 05 вересня 2016 року він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приїхали на площу де зустрівся з ОСОБА_6 . Згодом поїхали на мийку. Зазначає, що на мийці всі вживали спиртні напої, спілкувалися, жодних конфліктів не виникало. Стосовно виникнення тілесних ушкоджень в ОСОБА_6 зазначив, що вони виникли внаслідок того, що ОСОБА_6 виходив з мийки на вулицю, по коридору і далі по східцях, він ішов слідом, на виході зачепився за поріг і впав на ОСОБА_6 . Після чого встав, а ОСОБА_6 лежав на землі та скаржився на сильний біль в правій нозі. Після цього ОСОБА_4 вказав, що допоміг ОСОБА_6 підвестися та сісти на лавку. ОСОБА_6 позвонив до свого брата, який приїхав і забрав його. Вказує, що повністю не відшкодував шкоду, оскільки не мав матеріальної змоги. Кається у вчиненому, однак вину визнає лише частково, вказуючи, що подія сталася внаслідок нещасного випадку, а саме його випадкового спіткання і як наслідок падіння на ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що в діях його підзахисного ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки травми, які виникли в потерпілого є наслідком «казусу» та необережних дій ОСОБА_4 . У разі встановлення наявності складу злочину у діях ОСОБА_4 просив застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 06 вересня 2016 року, близько 00 год. 00 хв. він приїхав з Києва в місто Корець з роботи, на площі розгружали речі з автомобіля. В цей час до нього приїхав його брат, ОСОБА_12 . Поряд з ним також були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Згодом на площу в місто Корець на білому автомобілі марки «RENAULT Trafic» приїхали ОСОБА_4 , а з ним ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зазначив, що згадана компанія покликала його і він підійшов до них. Вказує, що всі з компанії були в нетверезому стані. ОСОБА_11 запропонував всім поїхати до нього на мийку, яку він недавно купив та попити кави. Стверджує, що довго відмовлявся, також не бажав їхати на мийку і його брат, ОСОБА_12 , однак згодом погодився, і всі поїхали на мийку. ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 білим автомобілем марки «RENAULT Trafic», а вони з братом на своїх власних автомобілях. На мийці, в кімнаті відпочинку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 почали розпивати спиртні напої, а ОСОБА_11 повів показувати мийку, як він все облаштував. Після того, як стверджує потерпілий, він випив близько 50 грам коньяку, брат ОСОБА_12 , не пив нічого. Під час спільної розмови за столом ОСОБА_4 почав до нього чіплятися, провокувати на бійку, ображати, висловлювати нецензурні слова. Як вказує, потерпілий, ОСОБА_11 намагався їх заспокоїти, розборонити. Згодом всі пішли на перекур, де ОСОБА_4 продовжував протиправні дії, провокував бійку, пропонував «відійти». Вказує, що під час входу в приміщення мийки обвинувачений ОСОБА_4 вдарив його головою. Потерпілий зазначає, що згодом, коли всі перебували на подвір`ї, ОСОБА_4 , підійшовши до нього з сторони спини, лівою рукою схопив його за шию, а свою праву ногу виставив за його праву ногу та намагався повалити. В результаті згаданого прийому потерпілий з обвинуваченим впали, почувся характерний хрускіт кістки і потерпілий відчув різкий біль в правій нозі. Зазначає, що після цього сів на лавку, що була поряд, оскільки йти не міг та викликав брата ОСОБА_12 , який до того часу поїхав додому і не був свідком вказаної події. По приїзду брата, вони поїхали в лікарню. Також зазначає, що близько 3 години ночі він з братом телефонували до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою отримати записи з камер відео-спостереження на мийці, однак у всіх телефони були відключені.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що зібраними та оціненими в судовому засіданні доказами повністю доведена вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Також просила уточнені позовні вимоги по цивільному позову задовольнити повністю.

Суд вважає показання потерпілого достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою, не суперечать одне одному. Підстав для обмовляння обвинуваченого потерпілим в судовому засіданні не встановлено. Суд також враховує, що потерпілий давав свої покази під присягою та будучи попередженими про відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_12 , дав суду покази, що у вересні 2016 року, точної дати не пам`ятає, його брат ОСОБА_6 приїхав з Києва з роботи та стояв з друзями на площі міста Корець. Вказує, що тієї ночі мав їхати на роботу в Київ на заміну брату. Згодом на площу приїхали ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були в стані алкогольного сп`яніння. Потім, ОСОБА_11 запропонував всім поїхати до нього на мийку попити кави. Після деяких вагань вони з братом все ж таки поїхали на мийку. Вказує, що там ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжували розпивати спиртні напої. ОСОБА_4 під час цього почав ображати ОСОБА_6 , провокувати бійку, шарпав брата за одяг. Свідок стверджує, що вказаний конфлікт має давню історію. Свого часу в нього з шкільних років був конфлікт з ОСОБА_4 , а його старший брат, ОСОБА_6 за нього заступався. Сверджує, що брат говорив ОСОБА_4 , що не бажає з ним конфліктувати і тим більше битися. Однак на ОСОБА_4 це не подіяло. Згодом, як зазначає, свідок він поїхав додому, оскільки вночі мав їхати в Київ на роботу. Однак приблизно через 10-15 хвилин до нього зателефонував його брат ОСОБА_6 , та сказав, щоб він терміново їхав на мийку. По приїзду він побачив, брата який сидів на лавці. На запитання, що сталося він відповів, що ОСОБА_4 поставив підніжку і вони впали, скаржився на біль в нозі. Також зазначив, чув від ОСОБА_11 , як останній промовляв до ОСОБА_4 «нащо ти таке наробив…».

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_14 , дав покази, що особисто знайомий з обвинуваченим та потерпілим. 5 вересня 2016 року він стояв на площі міста Корець та розмовляв з ОСОБА_6 , який приїхав з Києва, з роботи. Згодом на площу приїхали ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були в стані алкогольного сп`яніння. Коли ОСОБА_6 пішов до згаданої компанії він поїхав до дівчини. Стверджує, що близько 3 ночі до нього зателефонував, ОСОБА_12 та попросив поїхати забрати машину ОСОБА_6 з мийки. В автомобілі ОСОБА_12 , на задньому сидінні сидів ОСОБА_6 , який розказав, що йому ОСОБА_4 зломав ногу.

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_13 , суду показав, що особисто знайомий з потерпілим. 5 вересня 2016 року він стояв на площі міста Корець та розмовляв з ОСОБА_6 , який приїхав з Києва, з роботи. Згодом на площу приїхали четверо хлопців, з якими він особисто не знайомий. Останні покликали його до себе і він пішов. На наступний день знайомі йому розповідали, що ОСОБА_6 зламав ногу ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_11 , суду надав покази, що особисто знайомий з потерпілим та обвинуваченим. Вказує, що того дня разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вживали спиртні напої в великій кількості. Що відбувалося на мийці не пам`ятає. Не може однозначно ствердити, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт внаслідок якого останньому було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вказує, що відеозапис в себе на мийці не видаляв.

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_9 , суду надав покази, що також особисто знайомий з обвинуваченим та потерпілим. Підтвердив покази ОСОБА_11 про те, що в той день вони з друзями вживали спиртні напої в великій кількості. Стверджує, що на мийці всі пили, розмовляли і явних конфліктів у компанії не помічав. Вказує, що ОСОБА_4 не був агресивним. Не помічав скарг ОСОБА_6 на біль в нозі.

Допитаний в судовому засіданні свідок, ОСОБА_10 дав покази, що також особисто знайомий з обвинуваченим та потерпілим. Зазначив, що в той день вони з друзями відпочивали, вживали спиртні напої. Стверджує, що на мийці всі пили, розмовляли і явних конфліктів у компанії не помічав. Згодом, стверджує, почув від ОСОБА_6 скарги на біль в нозі, на запитання, що сталося останній відповів, що впав з ОСОБА_4 . Зазначив, що йому не відомо про неприязні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження і його винуватість доведена повністю та підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Протокол проведення слідчого експерименту від 07.11.2016 року проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 з фототаблицями , засвідчує які дії вчиняв ОСОБА_4 , що стали безпосереднім наслідком його падіння на ОСОБА_6 , зокрема продемонстровано механізм заставлення правої ноги ОСОБА_4 за праву ногу ОСОБА_6 , що власне і стало причиною їх падіння та результатом виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта № 64 від 26 жовтня 2016 року згідно наданих медичних документів у ОСОБА_6 встановлене наступне тілесне ушкодження: закритий перелом внутрішнього виростка правої великогомілкової кістки з компресією задньо-латеральним плато великогомілкової кістки зі зміщенням, які згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.95 року № 6, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я. Вказані тілесні ушкодження виникли не менше як від однієї травматичної дії тупого предмету, та могли утворитися в термін вказаний в постанові слідчого. В своїй сукупності виникнення даних тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок самопадіння з висоти власного росту, малоймовірне.

Згідно з висновком експерта №64/Д-73 від 11 листопада 2016 року тілесні ушкодження заподіяні потерпілому ОСОБА_6 могли утворитись за обставин, на які він вказує під час проведення слідчого експерименту з ним 07.11.2016 року.

Також в висновку зазначено, що заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 за обставин, на які вказує у своєму поясненні ОСОБА_4 від 07.11.2016 року є малоймовірним.

Згідно висновку експерта № 37 від 21 березня 2018 року експерти прийшли до висновку, що згідно відомостей медичних документів, у ОСОБА_6 лікарями відмічено та підтверджено клініко-рентгенологічними даними ушкодження в ділянці правого колінного суглобу: закритий внутрішньо-суглобовий перелом внутрішнього виростка правої великогомілкової кістки з компресією задньо-латерального плато великогомілкової кістки зі зміщенням. З приводу вказаного ушкодження ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Корецької ЦРЛ з 06 по 29 вересня 2016 року, де йому 12.09.2016 року було проведено оперативне втручання: відкриту репозицію металоостеосинтезом «Т» подібною LCP пластиною задньо-латеральної колони великогомілкової кістки.

В результаті перенесеної травми, згідно консультативного висновку спеціаліста №1837 від 21.03.2018 року КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 мають місце наступні стійкі її наслідки:

- правобічний дефгонартроз першого ступеня, комбінована контрактура (обмеженість рухів) правого колінного суглобу з больовим синдромом і помірним порушенням статико-динамічної функції правої нижньої кінцівки.

Вказані наслідки травми зумовили стійку втрату загальної працездатності, яка згідно ст. 147 «а» Інструкції Міністерства Фінансів становить 20 (двадцять) %».

За критерієм розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину (від 10% до 33%), тілесні ушкодження у ОСОБА_6 відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що відповідає положенню п. 2.2.3.«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

При цьому до показів обвинуваченого ОСОБА_4 про свою непричетність до спричинення потерпілому ОСОБА_6 вищезазначених тілесних ушкоджень, суд відноситься критично, оскільки з послідовних показів, як потерпілого, так і допитаних вище свідків, а також відповідно до досліджених письмових доказів, слідує, що будь-яких тілесних ушкоджень до конфлікту з ОСОБА_4 , у ОСОБА_6 не було, а на біль в правій нозі, останній почав скаржитись одразу ж після того, як ОСОБА_4 поставив ОСОБА_6 підніжку, в зв`язку з чим відбулося їх падіння. Також суд враховує, що згідно висновку експерта №64/Д-73 від 11 листопада 2016 року заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 за обставин, на які вказує у своєму поясненні ОСОБА_4 від 07.11.2016 року є малоймовірним.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_15 вказав, що травми в потерпілого ОСОБА_6 могли виникнути в результаті підвивиху ноги з максимальним згинанням в колінному суглобі з викручуванням. Вказав, що для того аби утворився такий перелом як в потерпілого потрібна була певна сила, певне навантаження на ногу. Зауважив, що в даному випадку роль тупого предмета зіграла стегнова кістка.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого в заперечення своєї вини, та розцінює їх як намір уникнути кримінальної відповідальності. Такі його показання спростовуються вище наведеними доказами. Покликання на те, що він не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень, а міг нанести такі ненавмисно під час випадкового падіння, що спричинило спіткання, є неспроможні, виходячи з відносин сторін, а саме як вказав потерпілий, ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 існуванням давнього конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а також виходячи з характеру травми.

За таких обставин, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, оцінюючи їх належність і допустимість, а також їх достатність і взаємозв`язок, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у спричинені ним 06.09.2016 року ОСОБА_6 закритого перелому внутрішнього виростка правої великогомілкової кістки за наведених вище обставинах у вироку та кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вивченням даних про особу обвинуваченого, ОСОБА_4 встановлено наступне.

Згідно досудової доповіді від 18.05.2017 року складеної Корецьким районним сектором з питань пробації ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюються як середній. Також, вказується про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Так, згідно даних ОДК ГУНП у Рівненській області встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.п.70).

З медичної довідки КЗ ОЗ «Корецька центральна районна лікарня» Корецької районної ради Рівненської області слідує, що ОСОБА_4 на обліку в лікаря психіатра і нарколога не перебуває (а.п. 69).

За місцем проживання ОСОБА_4 , згідно характеристики Гвіздівської сільської ради Корецького району №02-26/369 від 26.09.2016 року характеризується позитивно (а.п. 67).

Згідно довідки про склад сім`ї встановлено, що ОСОБА_4 проживає спільно із дружиною, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має на вихованні також ще одного сина, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим злочин є середньої тяжкості.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, не має.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алгокольного сп`яніння.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, наведені вище, його відношення до скоєного злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання і вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом з тим, судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він не позбавлений батьківських прав відносно своїх синів, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким не виповнилося 18 років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не позбавлений батьківських прав щодо своїх синів, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ці дані підтверджені свідоцтвом про народження дітей серії НОМЕР_2 від 30 липня 2013 року та серії НОМЕР_1 від 02 лютого 2017 року.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені і він наполягав на її застосуванні.

В кримінальному провадженні цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на свою користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з відновленням здоров`я грошові кошти у розмірі 25548,48 грн. Також просить стягнути з обвинуваченого витрати на посилене харчування в сумі 5900,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3565,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

23 травня 2017 року позивачем подано уточнену позовну заяву, згідно якої відшкодування шкоди пов`язаної з відновленням здоров`я збільшено до 29355,98 грн., а витрати на правову допомогу до 4265,00 грн.

Також, суд бере до уваги подану 30.05.2017 року позивачем і досліджену в судовому засіданні розписку про те, що він, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 в рахунок часткового відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я грошові кошти в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно на момент їх передачі 13075,00 грн.

Зважаючи на це, на час ухвалення вироку суду, сума грошових коштів на якій наполягає позивач і яку просить стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування шкоди завданої здоров`ям становить 16280,98 грн. (29355,98 13075,00).

Вказана сума підтверджується також заявою щодо уточнення позовних вимог від 12.06.2017 року. (а.п. 99)

Відповідно до фіскальних чеків, наданих позивачем ОСОБА_6 , ним витрачено на лікування необхідних ліків на загальну суму 29355 грн. 98 коп. (згідно уточнених позовних вимог). Разом з тим, для визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, в частині витрат на ліки, судом не можуть бути взяті до уваги витрачені позивачем ОСОБА_6 кошти на суму 3121 грн. 07 коп., оскільки вказані витрати не є належними доказами, так як у чеках зазначені лише загальні назви (медичні препарати, анальгетики, стимулюючі, тощо) без деталізації конкретних видів ліків або придбані за чеками речі взагалі не є засобами лікування, зокрема:

-Чек без зазначення номеру і дати на суму 98.00 грн -перев`язочні, (а.п. 12);

-Чек без номеру від 15.09.2016 року на суму 92,00 грн.- аналгетичні, (а.п. 12);

-Чек № від 14.09.2016 року на суму 120.00 грн. діагностичні (а.п. 12);

-Чек № від 12.09.2016 року на суму 75.00 грн. протикашлеві (а.п. 12);

-Чек № від 09.09.2016 року на суму 369.00 грн. стимулюючі (а.п. 12);

-Чек № від 26.09.2016 року на суму 30.00 грн. медичні товари (а.п. 12);

-Чек № від 24.09.2016 року на суму 15.00 грн. медичні товари (а.п. 12);

-Чек № від 11.09.2016 року на суму 12.50 грн. анальгетики (а.п. 12);

-Чек № від 07.09.2016 року на суму 137.50 грн. анальгетики (а.п. 12);

-Чек № від 06.09.2016 року на суму 25.00 грн. медичні товари (а.п. 12);

-Чек без номеру від 07.09.2016 року на суму 357.00 грн. купівля пального на АЗС (а.п. 13);

-Чек №19858 від 15.09.2016 року на суму 89.39 грн. не вказано за що (а.п. 13);

-Чек №19855 від 15.09.2016 року на суму 410.43 грн. засоби гігієни (а.п. 13);

-Чек № від 13.09.2016 року на суму 184.00 грн. анальгетики (а.п. 15);

-Чек № від 21.09.2016 року на суму 22.50 грн. медичні товари (а.п. 15);

-Чек № від 17.09.2016 року на суму 153.00 грн. анальгетики (а.п. 15);

-Чек № від 17.09.2016 року на суму 107.20 грн. медичні товари (а.п. 15);

-Чек № від 16.09.2016 року на суму 120.00 грн. анальгетики (а.п. 15);

-Чек № від 15.09.2016 року на суму 28.00 грн. медичні товари (а.п. 15);

-Чек № від 15.09.2016 року на суму 30.00 грн. діагностичні (а.п. 15);

-Чек № від 28.09.2016 року на суму 498.20 грн. антибіотики (а.п. 15);

-Чек № від 28.09.2016 року на суму 174.85 грн. антибіотики (а.п. 15);

-Чек № від 14.09.2016 року на суму 30.00 грн. діагностичні (а.п. 15);

-Чек № від 22.09.2016 року на суму 125.00 грн. анальгетики (а.п. 14);

-Чек № від 03.05.2017 року на суму 07.50 грн. перев`язочні (а.п. 81);

Суд зауважує, що серед квитанцій є дві квитанції на суму 115,00 грн. - це кошти, сплачені позивачем в якості благодійного внеску в КЗОЗ «Корецька центральна районна лікарня» (копії квитанцій до прибуткових касових ордерів №6899 від 16.09.2016 на суму 100,00 грн., №6620 від 08.09.2016 на суму 15,00 грн.)

Однак, відповідно до ст.6 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації» благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійних коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до даного Закону.

А тому, суд вважає, що вказана сума не може вважатися витратами, понесеними позивачем на лікування, оскільки ці кошти були сплачені ним в якості добровільної благодійної допомоги.

Отже, з врахуванням розписки потерпілого ОСОБА_6 про часткове відшкодування витрат на відновлення здоров`я потерпілого в розмірі 13075,00 грн., сума відшкодування, що підлягає до задоволення становить 13044,91 грн. (16280,98 3236,07).

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_4 витрат на посилене харчування, на загальну суму 5900 грн. суд зазначає наступне.

Вказані витрати стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 не підлягають, оскільки доказів того, що вони є витратами, викликаними необхідністю посиленого харчування, як це передбачено ч. 1 ст. 1195 ЦК України суду не надано, так само не надано відповідних розрахунково-касових документів, які б підтверджували б купівлю певних продуктів харчування. Потерпілим не доведено, якого саме посиленого харчування він потребував та чи призначене воно лікарем.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Вимогами ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» із наступними змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами судом було встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивач зазнав фізичних та душевних страждань, тобто йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях в зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень. Тобто завдана моральна шкода стоїть у причинному зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд прийшов до висновку, що в ході судового засідання позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди відповідачем, а саме: доведено факт заподіяння протиправного діяння відповідача шляхом вчинення злочину; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням.

Виходячи із засад розумності і справедливості, відповідно до вимог ст. ст.. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», глибини фізичних та душевних страждань позивача (потерпілого) ОСОБА_6 , суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яку необхідно стягнути із ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_6 , вважаючи саме таку суму достатньою та необхідною, виходячи з обставин справи. В іншій частині суд вважає позовні вимоги недоведеними та відмовляє в їх задоволенні

Нормою ст.118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. Водночас, у ч. 1 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правову допомогу ОСОБА_7 надано суду угоду-доручення про надання правової допомоги та представництва інтересів від 26.10.2016 року та квитанції про перерахунок потерпілим на рахунок представника грошових коштів за надання юридичних послуг (квитанція №0.0.641572961.1 від 26.10.2016 року на суму 100,00 грн., квитанція № 0.0.641572961 від 26.10.2016 року на суму 100,00 грн., квитанція № 0.0.662482675.1 від 01.12.2016 року на суму 350,00 грн., квитанція № 0.0.670149776.1 від 15.12.2016 року на суму 350, 00 грн., квитанція №0..1 від 01.11.2016 року на суму 200,00 грн., квитанція № 0.0.650711859.1 від 14.11.2016 рок уна суму 300, 00 грн, квитанція № 0.0.653863055.1 від 17.11.2016 року на суму 450,00 грн., квитанція № 0.0.686917904.1 від 16.01.2017 року на суму 1700,00 грн., квитанція № 0.0.761036723.1 від 10.05.2017 року на суму 350,00 грн, квитанція № 0.0..1 від 22.05.2017 року на суму 350,00грн.)

Отже, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до задоволення в сумі підтвердженій відповідними квитанціями в розмірі 4250,00 грн.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено, зважаючи на необхідність застосування закону про амністію щодо обвинуваченого.

Речові докази та витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 13044 (тринадцять тисяч сорок чотири) грн. 91 коп. матеріальної шкоди, 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн. витрат на правову допомогу та 10 000,00 (десять тисяч) грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1