Постанова
Іменем України
27 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 533/93/16-к
провадження № 51-4186км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000358, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Булахи Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , 17 серпня 2014 року близько 2:00 години ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21011» д.н.з. НОМЕР_1 з несправністю у вигляді люфта в рульовому механізмі, у якому перебували пасажири ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю по вул. Горького, поблизу будинку № 2/1 в с. Нова Галещина Полтавської області, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови, не впорався з керуванням автомобіля та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де допустив наїзд лівою боковою частиною автомобіля на електроопору. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці, а потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник засудженого ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на суперечливих доказах та висновках експертиз. Вказує, що мало місце порушення права засудженого на захист, оскільки під час досудового розслідування при проведенні слідчих дій за участю експертів, ОСОБА_7 перебував в статусі свідка, йому не розяснено процесуальні права та вказані дії проведено без участі захисника. Посилається на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні ряду клопотань сторони захисту, зокрема щодо необхідності проведення додаткової експертизи та не прийнято як доказ висновок спеціаліста №422/16 від 01.12.2016 року. Вважає, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону увагу не звернув, докладних відповідей на доводи захисника не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України. Поряд з цим, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертиз.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 є аналогічними.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 вимоги касаційних скарг підтримали в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Обставини, на які посилаються у касаційних скаргах захисник та засуджений, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції .Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведено доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні , їм надано відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це встановлено вимогами ст.94 КПК України.
Зокрема, даними висновків судово-медичних експертиз №514 від 26.09.2014 року, №937 від 18.09.2014 року та №957 від 04.09.2014 року, №947 від 20.08.2014 року та №938 від 18.09.2014 року встановлено ступінь тяжкості та локалізацію отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Також, в ході проведених судово-медичних криміналістичних експертиз виявлено та зафіксовано пошкодження одягу та взуття усіх вище названих осіб, які перебували в салоні атомобіля в момент ДТП. Висновками комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертиз №№893/157, 895/159, 896/158, 897/156, 894/160 від 30.12.2014 року, підтверджено той факт, що в момент дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі «ВАЗ-21-11»: ОСОБА_7 перебував в якості водія автомобіля; ОСОБА_8 перебував в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні зліва; ОСОБА_9 пасажир на задньому сидінні посередині; ОСОБА_10 пасажир автомобіля на задньому сидінні справа; ОСОБА_11 пасажир автомобіля на передньому сидінні. Отже, дослідження проведено комплексно, щодо всіх осіб, які знаходились в автомобілі на момент ДТП, а не лише щодо засудженого ОСОБА_7 , та дано конкретну відповідь, що ОСОБА_7 перебував в якості водія автомобіля. Дану обставину також підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт.
Окрім того, відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №20-204 від 01.04.2015 року вбачається, що ДНК-профілі слідів крові, виявлених на внутрішній обшивці водійських дверцят автомобіля «ВАЗ-21011» та металевій пластині нижньої частини обшивки водійських дверцят, збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові ОСОБА_8 . За висновками експерта, походження вищевказаних слідів крові від ОСОБА_8 виключається.
Протоколи огляду місця події від 17 серпня 2014 року та огляду транспортного засобу від 21 січня 2015 року свідчать про зафіксовану слідову інформацію, зокрема, розташування автомобіля на місці дорожньо-транспортної пригоди в с.Нова Галещина Козельщинського району, та виявлення речовини бурого кольору на внутрішній обшивці водійських дверцят та металевій пластині нижньої частини обшивки.
Належну оцінку суд дав показанням засудженого, потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які частково підтвердили розташування осіб у салоні автомобіля з єдиною відмінністю, про те, що за кермом автомобіля знаходився не ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 . Суд дійшов обґрунтованого висновку, що їх показання в цій частині повністю спростовуються письмовими доказами наявними у матеріалах кримінального провадження, та наведеними вище. Крім того, заслуговує на увагу той факт, що усі вони є знайомими між собою , тому могли надавати такі показання для уникнення ОСОБА_7 відповідальності.
Висновок судової авто технічної експертизи №30 від 21 травня 2015 року свідчить , що в діях водія автомобіля «ВАЗ-21011» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п.12.1 Пра вил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди. У заданій дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру.
Таким чином, суд оцінив у сукупності показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, висновки експертиз, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими та в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України. Критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК .
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК. Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 50, ст. 65 КК.
Тому, доводи касаційних скарг про однобічність та неповноту судового розгляду, а також невідповідність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, адже не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону

Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд у порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи, викладені в апеляційних скаргах , які є аналогічними доводам касаційних скарг, надав їм належну оцінку і навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Що стосується доводів касаційних скарг про проведення ряду процесуальних дій із ОСОБА_7 в якості свідка і, як наслідок, порушення права останнього на захист, то вони не є слушними, зважаючи на таке.

Процесуальні дії це регламентований кримінальним процесуальним законом комплекс заходів (дій), що спрямований на збирання, фіксацію та перевірку доказів. Їх значення полягає в тому, що вони є основним способом збирання доказів і відповідно основним засобом всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення завдань кримінального судочинства.
Статтею 276 КПК визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, коли є наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Після цього, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, процесуальні дії стосовно ОСОБА_7 проводилися у відповідності до вимог КПК. На момент їх проведення усі учасники знаходилися в статусі свідків, адже підозра не була пред`явлена. Сторона захисту жодним чином не була обмежена в реалізації свого права оспорювати докази, отримані в результати таких дій, в тому числі і під час судових розглядів. Тому, через призму кримінального процесуального закону, під час проведення слідчих дій щодо ОСОБА_7 , не було допущено порушення його права на захист.
Викладені у касаційних скаргах доводи щодо безпідставної відмови у задоволенні ряду клопотань сторони захисту, зокрема щодо необхідності проведення додаткової судової комплексної експертизи та не прийняття як доказу висновку спеціаліста №422/16 від 01.12.2016 рокутакож не є слушними, адже повністю спростовуються матеріалами провадження. Із яких встановлено, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні клопотань про проведення додаткової судової комплексної експертизи, тому що усі висновки експертів є обґрунтованими і не містять будь-яких протиріч, які б слугували підставою для проведення повторних чи додаткових досліджень.
Щодо висновку спеціаліста №422/16 від 01.12.2016 року то він не може бути процесуальним джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК України. Адже зазначений спеціаліст не був попереджений про відповідальність відповідно до вимог ч. 2 ст. 102 цього Кодексу, тому наданий ним висновок не може бути визнаний допустимим доказом.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12