Справа № 750/9850/18
Провадження № 1-кс/750/4091/18
У Х В А Л А

21 вересня 2018 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007322 від 16.09.2018 відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, працює інспектором з охорони РВ «Північ» ТОВ «Альянс маркет», одруженого, на утриманні має неповнолітнього сина 2001 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з тим, що 16.09.2018, близько «19» год. «40» хв., перебуваючи поблизу будинку № 11, що по вул. Льотній у м. Чернігові, в ході конфлікту, що виник з мотивів особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_7 , наніс останньому один удар ножем в область живота, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота із ушкодженням аорти, від якого ОСОБА_7 помер в приміщенні приймального відділення Чернігівської міської лікарні № 2.

20.09.2018 о «15» год. «30» хв. ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Необхідність застосування такого запобіжного заходу слідчий мотивує тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим у такому злочині, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, одразу після вчинення кримінального правопорушення зник з місця події, не вжив жодних заходів до надання медичної допомоги потерпілому, дізнавшись що потерпілий помер, тривалий час не знаходився за місцем свого мешкання, таким чином переховуючись.

Встановлено, що причиною смерті ОСОБА_7 є напад з використанням гострого предмету, однак на даний час місцезнаходження знаряддя вчинення злочину органу досудового розслідування невідомо, тому існують реальні ризики того, що перебуваючи на волі, підозрюваний зможе знищити знаряддя вчинення кримінального правопорушення, так як існують підстави вважати, що знаряддя вчинення злочину підозрюваний забрав з собою.

Ключовими свідками у даному провадженні є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в ході допиту зазначали про те, що побоюються за своє життя та за життя своїх рідних, так як їм відома особа чоловіка на ім`я ОСОБА_11 , якого вони бачила за описаних обставин. Олександрові також відомо їхні персональні дані. Враховуючи те, що він не боячись часу доби та великого скупчення людей, вчинив злочин, пов`язаний із позбавленням життя іншої особи, у них існують реальні підстави вважати, що він може вчиняти злочинні посягання відносно них та їхніх близьких.

Крім того, як зазначено у клопотанні, враховуючи викладене вище, застосування будь-якого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, з наведених у ньому підстав, при цьому він зазначив, що оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного з загибеллю людини, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави можливо не визначати.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що жодним чином не переховувався від слідства, а сам добровільно прийшов до слідчого з метою надання пояснень з виниклої ситуації, оскільки в нього дійсно відбувся конфлікт з потерпілим. Добровільно надав слідчому всі речі, в які був одягнутий під час сутички з потерпілим.
Захисник також не погодився з клопотанням, звернув увагу на те, що клопотання не обґрунтоване на законі, вважає, що підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає, просить застосувати відносно підозрюваного цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши доводи всіх учасників судового засідання та дослідивши матеріли кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Більш того, як зазначає Резолюція Комітету міністрів Ради Європи № 11 від 9 квітня 1965 року «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду», взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення може змусити судові органи взяти підозрюваного під варту і тримати його там, щоб запобігти будь-якій спробі вчинення нових злочинів, але потрібно, крім інших умов, щоб небезпека була ймовірною, а захід відповідав обставинам справи, зокрема, біографії й особистим якостям відповідної особи.

Аналогічна позиція міститься і у ст. 178 КПК України, де зазначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити не лише наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, а в сукупності, ще і інші обставини, що характеризують особу.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний має на утриманні неповнолітню дитину, на даний час працевлаштований, має постійне місце мешкання, до цього часу від слідства не переховувався, оскільки не був оголошений у розшук, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Враховуючи, вищевикладене слідчий суддя вважає доведеними в судовому засіданні обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, відповідно до мотивування, викладеного в клопотанні, але разом з тим, знаходить, що прокурором в судовому засіданні не доведені обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України. Аналіз доводів клопотання, доданих до нього матеріалів та пояснень учасників процесу не дають підстав вважати, що існує такий ризик, як переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний сам, добровільно, з`явився до органів досудового слідства та надав пояснення з приводу виниклої ситуації, має сталий спосіб життя, місце роботи, а відповідно і доходи від такої, жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину.
Не доведеним прокурором є й ризик можливості знищення підозрюваним речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки жодних доводів такого знищення прокурором в судовому засіданні не наведено, а є лише його припущенням, більш того, як було з`ясовано в судовому засіданні, підозрюваний сам видав всі речі, в які був одягнений під час сварки з потерпілим, та які на даний час визнані речовими доказами.
Разом з тим, за приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, у разі недоведеності прокурором в судовому засіданні таких обставин, як недостатність застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Виходячи з наведених вище обставин, слідчий суддя приходить до висновку що, маючи на меті забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків для запобігання спробам впливати на свідків, тобто за наявності саме лише одного цього ризику, який дає достатні підстави вважати, що він може вчинити вищезазначені дії, з врахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги вік та стан здоров`я підозрюваного, його позитивну характеристику, майновий стан, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, є достатні підстави для застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, зазначених у ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховував вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, справу "Комарова проти України" від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути "загальним правилом", і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 194, 196, 309 КПК України, -

у х в а л и в :

Клопотання слідчого щодо застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на нього обов`язок:

не відлучатись з місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора, суду;

повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого мешкання;

прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду.

утримуватись від спілкування з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Строк дії ухвали встановити до 18 листопада 2018 року.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1