Дата документу 23.10.2018 Справа № 333/6710/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/6710/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/219/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18 травня 1994 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 10 лютого 1998 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.229-6 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 12 квітня 2000 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ст.42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 05 грудня 2003 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК, ст. 69 України до 1 року позбавлення волі;

- 30 березня 2004 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.140, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 26 листопада 2008 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 26 листопада 2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ст.198, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.3 ст.357, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 20 травня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 04 листопада 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ст.69, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі,

- 25 квітня 2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 309, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачений ОСОБА_6 , захисник - адвокат ОСОБА_8 та прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року, яким ОСОБА_6 виправдано за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 квітня 2016 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 06 жовтня 2016 року.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк покарання за цим вироком строк його попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року, включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

У задоволенні цивільного позову ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Суд не допитав свідків, які могли свідчити про його невинуватість, а показання свідка ОСОБА_10 не доводять його вини. Показання потерпілого ОСОБА_11 суперечать фактичним обставинам справи, але суд не надав цьому ніякої оцінки.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, зарахувати ОСОБА_6 у відповідності до ч.5 ст.72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого в період з 06 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Законом України №2046-VIII від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21 червня 2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє увезення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування». Отже, зазначений закон погіршує становище обвинуваченого у порівнянні з попередньою редакцією ч.5 ст.72 КК України (Закон № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року).

Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з 06 жовтня 2016 року по день набрання вироку законної сили, в даному випадку по день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції після перегляду вироку в апеляційному порядку.

В зміненій апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити. Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки показання потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 у сукупності не доводять вину ОСОБА_6 .

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник - адвокат ОСОБА_8 змінили свої апеляційні скарги та просили оскаржуваний вирок суду змінити, застосувати положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати попереднє ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 з 06 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а у решті вирок залишити вирок без змін.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; за ч.2 ст.185 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2016 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Не оскаржуючи вирок суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Судом при ухваленні рішення щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, безпідставно відкинуто докази сторони обвинувачення, якими підтверджується вина останнього у вчиненні зазначених злочинів. Зокрема, по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_13 , судом не враховано, що свідок ОСОБА_14 добровільно надав працівникам поліції мобільний телефон «Самсунг» 1202, який продав останньому обвинувачений, про що свідок зазначив в судовому засіданні.

По епізодах за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України судом безпідставно не взято до уваги доказ - протокол слідчого експерименту проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 , під час якого останній зазначав, яким чином та звідки ним були викрадені телефонні кабелі, що свідчить про те, що крім особи, яка вчинила дані кримінальні правопорушення, ці обставини не могли бути нікому відомі. Зазначений доказ не визнано судом недопустимим або неналежним, але при цьому судом безпідставно не врахований.

Крім того, свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що обвинувачений продав останньому мобільний телефон, який співпадає за своїми характеристиками, зазначеними в протоколі відібрання заяви від потерпілого ОСОБА_13 , та також ОСОБА_6 реалізував свідкові ДВД-програвач, який був викрадений у ОСОБА_13 .

При призначені покарання судом не враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше десять разів притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, вину у вчиненні злочинів в судовому засіданні не визнавав та будь-які обставини, які б пом`якшували покарання ОСОБА_6 , в судовому засіданні не встановлені.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності, повторно скоїв корисливий злочин проти власності.

Так, 01 жовтня 2016 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_6 знаходився у лісосмузі біля будівлі №140 по вулиці Космічній в Комунарському районі міста Запоріжжя, де побачив потерпілого ОСОБА_12 , який розпивав спиртні напої. В цей момент у ОСОБА_6 виник прямий умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном.

Далі, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, підбіг ззаду до потерпілого ОСОБА_12 та шляхом ривка заволодів золотим ланцюжком довжиною 35 см, вагою 4,5 грами, 585 проби, вартістю 2500 гривень та кулоном із зображенням овальної форми, вагою 1,5 грами, 585 проби, вартістю 600 гривень, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3100 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, яке кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 01 червня 2016 року приблизно о 10-00 годині ОСОБА_6 знаходився між будинками №18 та №22 по вулиці Північнокільцевій в Комунарському районі м.Запоріжжя та виявив наявність металевого люку. В цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. За допомогою інструментів, які у ОСОБА_6 були із собою, він зняв кришку люку та виявив наявність телефонних кабелів. Далі ОСОБА_6 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаються ніким не поміченими, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою інструментів викрав телефонний кабель марки ТППеп 100*2*0.4 довжиною 50 метрів. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ПАТ «Укртелеком» було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1764 гривень 98 копійок.

18 червня 2016 року у нічний період часу ОСОБА_6 знаходився біля будинку №156-А/2 по вулиці Миколи Ласточкіна в Комунарському районі міста Запоріжжя та виявив наявність металевого люку. В цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. За допомогою інструментів, які у ОСОБА_6 були із собою, він зняв кришку люку та виявив наявність телефонних кабелів. Далі ОСОБА_6 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться ніким не поміченими, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою інструментів, викрав телефонний кабель марки ТППеп 30*2*0.4 довжиною 50 метрів у кількості 3 штук загальною довжиною 50 метрів. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ПАТ «Укртелеком» спричинено матеріальну шкоду в розмірі 2751 гривень 65 копійок.

05 вересня 2016 року у нічний період часу ОСОБА_6 знаходився біля будинку №130-А по вулиці Космічній в Комунарському районі м.Запоріжжя та виявив наявність металевого люку. В цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. За допомогою інструментів, які у ОСОБА_6 були із собою, він зняв кришку люку та виявив наявність телефонних кабелів. Далі, ОСОБА_6 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться ніким не поміченими, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою інструментів, викрав телефонний кабель марки ТППеп 100*2*0.4 довжиною 45 метрів. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ПАТ «Укртелеком» спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1257 гривень 38 копійок.

19 вересня 2016 року у нічний період часу ОСОБА_6 знаходився біля будинку №20 по вулиці Чумаченка в Комунарському районі міста Запоріжжя, та виявив наявність металевого люку. В цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. За допомогою інструментів, які у ОСОБА_6 були із собою, він зняв кришку люку та виявив наявність телефонних кабелів. Далі ОСОБА_6 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться ніким не поміченими, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою інструментів, викрав телефонний кабель марки ТППеп 100*2*0.4 довжиною 31 метрів та телефонний кабель марки ТППеп 100*2*0.4 довжиною 31 метрів. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , ПАТ «Укртелеком» спричинено матеріальну шкоду в розмірі 2104 гривень 40 копійок.

28 серпня 2016 року у денний період часу ОСОБА_6 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де разом з потерпілим ОСОБА_13 розпивав спиртні напої. Після того, як потерпілий ОСОБА_13 , знаходячись у сильному алкогольному сп`янінні, ліг спати, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Після чого ОСОБА_6 , знаходячись в одній з кімнат вказаної квартири, переконавшись, що потерпілий ОСОБА_13 , спить та за його діями не спостерігає, таємно, повторно, викрав з вказаної кімнати мобільний телефон «Samsung E1202» у корпусі синього кольору (вартістю 549 гривень), та DVD-програвач «BBK DVP159SI» у корпусі чорного кольору (вартістю 699 гривень), які належать потерпілому ОСОБА_13 . З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1248 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 по вказаним епізодам обвинувачувався в тому, що він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги з врахуванням заявлених до них змін та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора і просила цю скаргу задовольнити, крім того, зарахувати попереднє ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 із розрахунку, передбаченому ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, тобто день за два, до набрання вироком законної сили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , вказаним вимогам закону не відповідає, через наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

За результатом розгляду кримінального провадження, суд визнав доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Всупереч вказаним вимогам та вимогам ст.94 КПК України, суд першої інстанції, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого, не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Так, докази у вироку за епізодом відкритого заволодіння майном ОСОБА_12 судом перелічені, але аналіз цих доказів відсутній.

Крім того, всі доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, судом не перевірені, не спростовані та у вироку на них відповіді немає.

Як вбачається з матеріалів провадження та самого вироку, показання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 не узгоджуються між собою щодо фактичних обставин правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Проте, суд на це уваги не звернув, причину цих суперечностей не з`ясував та їх не усунув, разом з цим, вказані суперечності ставлять під сумнів висновки суду щодо фактичних обставин провадження.

Відкидаючи докази сторони обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, суд ці докази проаналізував вибірково та не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Також колегією суддів встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, а саме судове засідання від 18 травня 2017 року. Разом з цим, згідно з матеріалами провадження, в зазначеному засіданні допитувались свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , на показання яких суд послався у вироку, що в свою чергу позбавляє колегію суддів можливості перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо безпідставного виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням по ч.2 ст.185 КК України.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства, на думку колегії суддів, є істотними, такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо м`якості призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Так, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України, хоч і послався у вироку, але в повній мірі не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше 10 разів судимий, в т.ч. за вчинення тяжких злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, знову обвинувачується у тяжкому злочині проти власності, вчиненому в період іспитового строку, що в свою чергу свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та про його підвищену суспільну небезпеку, крім того, обвинувачений ніде не працює, законного джерела доходів не має, заподіяна потерпілому ОСОБА_12 шкода не відшкодована. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Свої висновки про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, суд у вироку взагалі не вмотивував.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому на підставі ст.ст.407,409,412,414 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи у межах, визначених ст.404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказані недоліки, тому, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції, що не суперечить положенням ст.415 КПК України.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Оскільки обставини, які стали підставами для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не змінились, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне залишити вказаний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вирішення зазначеного питання у встановленому законом порядку судом першої інстанції, але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 414 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_8 та прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити у вигляді тримання під вартою до вирішення питання щодо запобіжного заходу судом першої інстанції у встановленому законом порядку, але не більше ніж на 60 днів.

Дана ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4