АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/4587/15-к Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/508/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289,
п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
адвокатів: : ОСОБА_9 , ОСОБА_10
перекладача: ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мамедкасумли Азербайджану, громадянина України, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Зердаб Азербайджану, громадянина Азербайджану, мешканця АДРЕСА_3 , проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі .
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України і призначено йому покарання:
- за ст. 187 ч.4 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишений ибез змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 31.03.2015 року, ОСОБА_8 з 01.04.2015 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в строк покарання період їх попереднього ув`язнення з дня затримання по 20.06.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 244914 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 22400 грн. в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з похованням та 100000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2015 року ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , із застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, здійснили на нього напад та заволоділи його грошовими коштами на загальну суму 402845 грн. 71 коп., а також належним ОСОБА_14 автомобілем «Мерседес-Спринтер» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , в ході якого ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вийшовши за рамки спільного з ОСОБА_7 умислу на вчинення розбою, вчинили вбивство ОСОБА_15 за наступних обставин.
29.03.2015 року в період часу з 18 год. до 19 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, під вигаданим приводом для надання допомоги знайомому в ремонті транспортного засобу приїхав разом з ОСОБА_16 на належному останньому автомобілі «Мерседес-Спринтер», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , у район с.Антонівка м.Херсона, де на узбіччі автодороги між с.Антонівка м.Херсона та с.Придніпровське Білозерського району Херсонської області їх чекали ОСОБА_8 і особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, за попередньою домовленістю з якими вони мали б нанести тілесні ушкодження як ОСОБА_14 , так і ОСОБА_7 , і заволодіти коштами ОСОБА_17 .
При цьому, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вийшовши за рамки спільного з ОСОБА_7 умислу на вчинення розбою, з метою вбивства ОСОБА_15 , наніс останньому по голові декілька ударів спортивним знаряддям типу «бита», після чого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи спільно з ОСОБА_8 , нанесла потерпілому спортивним знаряддям типу «бита» по голові ще декілька ударів, а також двічі обмотала буксирувальний трос навколо шиї потерпілого та затягнула його, внаслідок чого ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку та у м`які покрови голови, забійних ран голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від яких настала смерть потерпілого на місці злочину.
В ході нападу, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 72000 грн., 14000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України становить 329182 грн. 33 коп., 30 турецьких лір, що згідно з курсом Національного банку України становить 272 грн. 30 коп., 2100 рублів Російської Федерації, що згідно з курсом Національного банку України становить 875 грн 07 коп. та 20 Євро, що згідно з курсом Національного банку України становить 516 грн 01 коп., на загальну суму 402845 грн. 71 коп.
Після чого, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заволоділи належним ОСОБА_14 автомобілем «Мерседес-Спринтер» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , на якому перевезли труп ОСОБА_15 в поле поблизу с.Зеленівка м.Херсона, при цьому ОСОБА_7 керував вказаним транспортним засобом, а ОСОБА_8 з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебували у ньому в якості пасажирів, де останній приховав труп шляхом його спалювання.
Суд кваліфікував:
дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за фактом нападу на ОСОБА_15 та заволодіння його коштами за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;
дії ОСОБА_8 за фактом спричинення смерті ОСОБА_15 за п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
дії ОСОБА_7 за фактом заволодіння автомобілем ОСОБА_15 за ст. 289 ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, передбачене санкціями ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання період його попереднього ув`язнення з дня затримання, з 31.01.2015 року, по дату закінчення попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вказує, що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд не врахував, що олбвинувачений сам зявився в поліцію та повідомив про злочин, . На підставі його показань встановлено місце вчинення злочину, особи , які причетні до його скоєння , встановлено свідків. Обвинувачений сам вказав, де можуть знаходитися речові докази і навіть знайшов їх.
Крім того , він добровільно повернув всі гроші, які йому дав ОСОБА_18 , щиро розкаявся у скоєному попросив у брата потерпілого вибачення, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Стверджує, що всі ці обставини у повній мірі суд не врахував. Поза увагою суду залишилася і позиція прокурора, який просив призначити покарання ОСОБА_19 у виді 8 років позбвалення волі.
Вважає, що ОСОБА_7 має бути призначено більш м`яке покарання покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Захисник вважає вирок суду однобічним і заснованим на невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження внаслідок неповноти дослідження доказів і їх поверхневій оцінці. Призначене покарання ОСОБА_8 вважає надмірно суворим.
Апелянт стверджує, що вирок суду не відповідає вимогам ст 370 КПК України . У мотивувальній частині вироку суд лише перерахував найменування досліджених доказів, не виклавши оціночних суджень щодо їх належності в цілому і значення кожного з них для задоволення потреб доказування кваліфікуючих ознак інкримінованого злочину, передбаченого п 6 , 12 ч 2 ст. 115 КК. Мотивуючи прийняте рішення в частині висновків про підтвердженість обвинувачення переліченими у вироку доказами , суд допустив як неповноту встановлення фактів та обставин, які являють сообю предмет доказування так і упередженість при оцінці встановлених обставин. Суд не врахував, шо для відмежування умисного вбивства від умисного заподіння тяжкого тілесного ушкодженя необхідно виходити із умислу та сукупності всіх обставин вчиненого діяння.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство з корисливого мотиву за попередньою змовою з особою, матеріали відносної якої виділено в окреме провадження. На думку захисника, для висновку суду про узгодженість дій ОСОБА_20 та іншої особи , їх поєднаність одним умислом , мотивом , необхідно мати відомості про фактичні дії іншої осби та їх характер. Однак суд не здатен обєктивно посилатися на жоден із досліджених доказів задля підтвердження фізичного існування конкретної особи у змові з якою , за версією слідства , перебував обвинувачений ОСОБА_8 , підтвердження існування кримінального провадження відносно цієї особи , характеру її дій і кваліфікуючих ознак протиправності таких дій.
За твердженням захисника судом не було надано належну оцінку показанням ОСОБА_8 , який в суді повністю визнав свою причетність до обставин події розбійного нападу, проте категорично заперечив , що мав намір вбити потерпілого.
Апеляційна скарга потерпілого, яка подана була поза межами строку на апеляційне оскарження вироку була повернута потерпілому, оскільки колегія суддів не знайшла підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту, думку прокурора, який просив апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч 4 ст. 187 ч 2 ст. 289 КК України в апеляційному порядку не оспорюються, а тому вирок суду щодо ОСОБА_7 переглядається в частині призначеного покарання в межах доводів апеляційної скарги його захисника.
Разом із тим, у порядку ч 2 ст. 404 КПК України колегія суддів вважає за необхідне із мотивувальної частини вироку- а саме із обвинувачення , визнаного судом доведеним, виключити вказівку суду на вчинення ОСОБА_21 заволодіння автомобілем « Мерседес-Спринтер» , що належав потерпілому ОСОБА_22 за попередньою змовою із ОСОБА_23 , оскільки це виходить за межі пред`явленого як ОСОБА_19 так і ОСОБА_24 обвинувачення.
Матеріали провадження свідчать , що під час досудового розслідування не було встановлено жодної обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_25 .
Як видно із вироку, суд призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував, що він вчинив тяжкий та особливо тяжкий корисливі злочини, а також те , що він вперше притягується до кримінальної відповідальності , має сім`ю, характеризується посередньо.
Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено те було.
Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі , а саме активне сприяння розкриттю злочинів, судом було враховано.
Врахував суд і те, що ОСОБА_26 частково відшкодував завдану злочином шкоду- видав викрадену у потерпілого частину грошей.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
На переконання судової колегії поведінка, особи , яка щиро жалкує про скоєне має бути послідовною протягом усього часу кримінального провадження та не обмежуватися простим визнанням факту вчинення злочину та пояснень про обставини його вчинення.
Як вже було зазначено, органом досудового розслідування не було встановлено жодної обставини, що помякшує покарання.
Колегія суддів вважає, що повідомлення ОСОБА_7 працівникам поліції та суду про обставини вчинення злочину вірно віднесено судом до такої обставини, що пом`якшує покарання як активне сприяння розкриттю злочину, а добровільну видачу частини викрадених у потерпілого грошей працівникам поліції , не можна автоматично розцінювати як щире каяття обвинуваченого. Не можна визнати такою обставиною і прохання пробачення у брата потерпілого.
Отже колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги захисника про те. що судом безпідставно не було враховано щире каяття ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що суд призначив ОСОБА_19 покарання, яке відповідає його особі та тяжкості вчинених ним злочинів із дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, оскільки суд врахував як тяжкість скоєних злочинів, так і сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, тяжкість наслідків ), особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують покарання.

Як видно із встановлених судом обставин , обвинувачений ОСОБА_27 вчинив злочини за передньою змовою із іншими особами, до його вчинення заздалегідь ретельно готувалися, що значно підвищує суспільну небезпеку його дій.
Апеляційна скарга захисника не містить об`єктивних обставин, які б свідчили про несправедливість призначеного судом покарання через його надмірну суворість.
Наявність у обвинуваченого сім`ї та його характеристика за місцем проживання самі по собі не можуть бути визнані підставами для пом`якшення покарання.
Висловлене в суді прохання прокурора про призначення певного виду та міри покарання не є обов`язковим для суду, а підлягає врахуванню наряду із конкретними обставинами вчинення злочину, даними , що характеризують особу обвинуваченого та іншими визначеними ст. 50, 65 КК обставинами.
Судова колегія приходить до висновку, що призначене судом ОСОБА_19 покарання буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Із матеріалів кримінального провадження , які характеризують особу обвинуваченого не встановлено обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_21 злочинів та його суспільну небезпечність та дали б законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України .
Прохання захисника про зарахування ОСОБА_7 всього строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, задоволено бути не може, оскільки судом вірно визначено , що положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIIІ не застосовується після набрання 21.06.2017 чинності новою редакцією цієї норми. Попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання із розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі лише на час дії цього Закону.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 не оспорює висновок суду про винуватість ОСОБА_20 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України за п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України грунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.
Твердження захисника про те, що вирок суду містить лише перелік доказів без їх належної оцінки колегія суддів вважає необгрунтованими.
Суд першої інстанції дав оцінку дослідженим доказам у точних і категоричних судженнях, наводячи зміст обставин, які доводять ці докази , та їх аналіз.
Висновками судово- медичних експертиз № 392 від 20.05.2015 року, № 29 /392 від 07.07.2015 року доведено, що на тілі ОСОБА_15 виявлені: відкритий багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, забої головного мозку, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та у м`які покрови голови, забійні рани голови, які виникли незадовго до настання смерті від дії тупих предметів й відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті. При цьому експертом було встановлено відсутність судово- медичних даних, які б свідчили про те, що смерть настала ОСОБА_15 настала від здавлення органів шиї тросом ( т 3 а.п. 24, 51)
Результати проведеного 09.04.2015 року з обвинуваченим ОСОБА_23 слідчого експерименту , під час якого він у присутності захисника показав механізм та локалізацію завданих ним ударів по голові потерпілому , були предметом експертного дослідження , за результатами якого експерт дійшов висновку, що спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_15 , способом, вказаним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, не виключається.
Висновком експерта № 345 від 06.05.2015 року доведено, що на фрагментах тканини штанів вилучених в ПП «Торговий двір» та належних ОСОБА_24 містяться генетичні ознаки крові ОСОБА_17 .
Як видно, суд першої інстанції ретельно перевірив показання обвинувачених ОСОБА_28 та ОСОБА_20 , висловлені ними доводи на свій захист та проаналізував їх у сукупності із іншими доказами, які покладені в основу вироку.
ОСОБА_27 в суді дав свідчення про те, що удари битою потерпілому завдавали ОСОБА_29 та ОСОБА_30 .
Факт завдання ударів потерпілому ОСОБА_14 « битою» по голові в суді не заперечував і сам ОСОБА_29 , оспорюючи при цьому наявність у нього умислу на вбивство потерпілого та вказуючи на те, що вбив його ОСОБА_30 .
Отже обвинувачені в суді показали, що удари битою по голові потерпілому наносили спочатку ОСОБА_29 , а потім ОСОБА_30 .
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно встановлені фактичні обставини події. Суд дійшов обгрунтованого висновку, що досліджені докази доводять, що ОСОБА_29 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження заздалегідь підготовленим предметом високої травмуючої дії - битою послідовно один , а потім інший узгоджено наносили удари у життєво важливий орган голову потерпілого, смерть потерпілого настала від багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, які були завдані в результаті нанесення ударів битою по голові , їх дії були припинені лише після того, як потерпілий перестав подавати ознаки життя, після чого вони задоволіли грошима потерпілого , вчинили дії із приховування трупа шляхом його спалення, закопування.
Встановлені обставини, як вірно вказав суд, дають підстави для висновку, що ОСОБА_29 діяв з прямим умислом на вбивство потерпілого з корисливого мотиву під час розбійного нападу.
Такий висновок суд побудував на сукупності досліджених письмових доказів, показаннях самих обвинувачених , потерпілого та свідків про обставини .
Покладені в основу вироку докази зібрані особою, уповноваженою на проведення досудового розслідування та відповідають критеріям допустимості , достовірності та належності.
Твердження захисника про те, що після припинення нанесення ним ОСОБА_23 ударів , потерпілий був ще живий , і ця обставина , на його думку підтверджує відсутність у його підзахисного умислу на вбивство потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки покладені в основу вироку доводять , що ОСОБА_29 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, готувалися до вчинення злочину, діяли узгоджено, завдавали множинні удари в життєво важливий орган травмуючим предметом і припинили свої дії лише після настання смерті ОСОБА_15 , після чого заволоділи його грошима, та вчинили дії із приховування тіла.
Колегія суддів , аналізуючи доводи адвоката ОСОБА_10 про те, що висновок суду про узгодженість дій ОСОБА_20 та іншої особи і поєднання їх єдиним умислом, мотивом може бути зроблений лише за наявності відомостей про фактичні дії іншої особи та їх характер , вважає, що суд і повній мірі встановив характер і послідовність дій кожного із співучасників інкримінованого злочину, зокрема із показань самих обвинувачених та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_20 як вбивтсов за попередньою змовою групою осіб.
Відсутність в матеріалах провадження щодо ОСОБА_20 відомостей про хід кримінального провадження щодо іншого співучасника вбивства ОСОБА_15 не може бути підставою для висновку про недоведеність вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_23 за попередньою змовою з іншою особою з корисливого мотиву.
В ході апеляційного розгляду прокурор надав інформацію про зупинення кримінального провадження щодо іншого співучасника злочину , у зв`язку із оголошенням його у розшук.
Заявляючи вимогу про скасування вироку та призначення нового розгляду провадження, захисник в апеляційній скарзі не навів передбачених ч. 2 ст. 412, ч. 1 ст. 415 КПК України підстав для призначення нового судового розгляду . Наявність таких обставин колегією суддів встановлено не було.
Клопотань про повторне дослідження доказів та обставин провадження в ході апеляційного розгляду не надходило.
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про дослідження під час апеляційного розгляду відеозапису слідчого експерименту з метою встановлення наявності пом`якшуючої обставини- сприяння розкриттю злочину, колегією суддів було відмовлено, оскільки цей доказ було досліджено судом першої інстанції без порушень, апеляційна скарга захисника не містить доводів про неправильність висновків суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Вказуючи в апеляційній скарзі про надмірну суворість призначеного ОСОБА_24 покарання , апелянт не наводить обставин, які б підтверджували такі твердження.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_24 відповідає положенням ст. 50, 65 КК з урахуванням доведеності його винуватості у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, наслідків його дій у виді смерті людини, вчинення злочинів за попередньою змовою з іншими особами, що підвищує суспільну небезпечність скоєного , відсутності обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, характеризуючих його особу даних.
Часткове визнання вини, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності дали суду підстави призначити покарання у розмірі , який є меншим від максимальної межі санкцій статей кримінального закону, за який його засуджено.
Підстав ставити під сумнів висновки суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_31 колегія суддів не вбачає.
Твердження захисника про надмірну суворість призначеного покарання колегія суддів вважає безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено. Право на розгляд провадження судом присяжних ОСОБА_24 було роз`яснено.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги захисників належить залишити без задоволення.
Керуючись ст. 376 ч 2 , 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
В порядку ч 2 ст. 404 КПК України вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року змінити, із мотивувальної частини вироку із формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним виключити вказівку суду на те, що ОСОБА_27 заволодів належним ОСОБА_14 автомобілем « Мерседес- Спринтер» за попередньою змовою з
ОСОБА_32 іншій частині вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців , а обвинуваченими у той же строк з дня отримання копії ухвали може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна, ухвала набирає законної сили 27.07.2018 року.

суддя ОСОБА_2