Справа № 755/8436/18
№ 1-кп/755/1065/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, м. Оріхів, українця, громадянина України, працюючого не офіційно, з повною загальною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 23 квітня 2015 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, перебував біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 , де в нього виник конфлікт з ОСОБА_5 . Під час конфлікту, ОСОБА_4 схопив ОСОБА_5 за волосся, таким чином, застосував до останньої фізичне насильство та в цей час, у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої, а саме - мобільного телефону марки «Huawei», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 5293 гривні 92 копійки, в якому знаходилася сім-карта оператора «Лайф», вартістю 10 гривень, із залишком грошових коштів на рахунку в сумі 10 гривень.Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , висловлюючи погрози застосування фізичного насильства, що виразились у погрозі нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, наказав віддати вищевказаний мобільний телефон, таким чином, подолав опір з боку потерпілої.Потерпіла ОСОБА_5 , сприймаючи погрози ОСОБА_4 , як реальні для свого здоров`я, дістала з кишені штанів мобільний телефон марки«Huawei», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 5293 гривні 92 копійки, в якому знаходилася сім-карта оператора «Лайф», вартістю 10 гривень, із залишком грошових коштів на рахунку в сумі 10 гривень та передала його ОСОБА_4 .У подальшому, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на загальну суму 5313 гривень 92 копійки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 23 квітня 2015 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, перебував біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , де у нього виник конфлікт з ОСОБА_5 , під час якого, він схопив її за волосся і з погрозою насильства наказав віддати мобільний телефон, який та надала. Потім, він з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу місця події від 30.05.2015 року; протоколу огляду вилучених речей від 02.06.2015 року; постанови про визнання речових доказів від 02.06.2015 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, щиро розкаявся, вину визнав повністю.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав, жалкує про вчинене, раніше не судимий), наявності пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон «Huawei», що був вилучений 30.05.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 , у громадянина ОСОБА_7 , що переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_5 залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: