В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), учня третього курсу Дніпрорудненського професійного ліцею, неодруженого, непрацюючого, несудимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені за попередньою змовою між собою вчинили злочинне посягання проти чужої власності за таких обставин.

Близько 03 години 55 хвилин 16 лютого 2018 року обвинувачені за попередньою змовою між собою, керуючись умислом на крадіжку, з незачиненого комунікаційного колодязю біля будинку № 153 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі таємно викрали належні потерпілому публічному акціонерному товариству «Укртелеком» вісімнадцять метрів п`ятдесят п`ять сантиметрів комунікаційного мідного кабелю марки ТППеп 100*2*0,4 вартістю відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності 2844 грн. 60 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав винуватість у вчиненні таємного заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що напередодні вчинення злочину він випадково зустрівся з однокласником ОСОБА_6 , з яким товаришував під час навчання в школі. Приятелі проводили час за розпиванням пива в кафе «Модне перехрестя» по вул. Бочарова в м. Запоріжжі, звідки направилися до магазину «АТБ» про вул. Чарівній. Неподалік від магазину їх увагу пригорнула компанія з трьох-чотирьох осіб чоловічої статі, які вилазили з відкритого колодязю і розбіглися, побачивши обвинувачених. Обвинуваченим стало цікаво, що відбувалося в цьому місці, і з цією метою вони підійшли до колодязю, в якому побачили від,єднаний кабель. Оскільки кабель вже був відрізаний особами, які, очевидно, також мали намір його викрасти, обвинувачені заволоділи ним без застосування сторонніх предметів, просто витягнувши на поверхню. Отримавши таким чином предмет викрадення, вони вирішили очистити кабель від обмотки і з цією метою направилися до розташованого неподалік дитячого садка, де їх за цим заняттям і застали співробітники патрульної поліції.

Обвинувачений ОСОБА_6 дав показання, аналогічні показанням ОСОБА_5 , заявивши при цьому, що ініціатива вчинити викрадення виходила від нього.

У скоєнні злочину обвинувачені щиро розкаялися. Заявили, що повністю усвідомили протиправність вчиненого і щиро жалкують про те, що сталося.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинувачених за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Даючи таку правову оцінку діям обох обвинувачених, суд не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки крадіжки, як її повторне вчинення, про що зазначено в обвинувальному акті, виходячи з такого.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за ознакою повторності, автор обвинувального акту, очевидно, виходив з того, що 24 червня 2011 року ОСОБА_5 був засуджений за злочин проти чужої власності.

Між тим суд не може погодитися з такими умовиводами сторони обвинувачення, оскільки, як встановлено судом, визначений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2011 року одночасно з засудженням ОСОБА_5 іспитовий строк сплинув, а ОСОБА_5 звільнено від покарання, що в силу ст. 89 КК України означає відсутність у нього судимості і виключає наявність кваліфікуючої ознаки повторності.

Змінюючи правову оцінку дій обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з правил ч. 3 ст. 337 КПК України щодо права суду вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка покращує становище особи.

Вчиняючи ці дії в межах визначеного судом в силу частини 3 ст. 349 КПК України обсягу доказів, суд враховує, що відсутність судимості у ОСОБА_5 є загальновідомим фактом, що ніким не оспорюється, тому в силу згаданої норми закону не тягне необхідності дослідження будь-яких джерел доказів, а лише потребує оцінки крізь призму наявності або відсутності цієї ознаки кримінально караного діяння.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставин, що пом`якшують та обтяжують їхнє покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинуваченні скоїли кримінально каране діяння середньої тяжкості.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод крадіжки.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення зазначеної крадіжки, яка не поєднана із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до майна, застосуванням спеціально призначених для цієї мети предметів, а вчинена шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей через відкритий люк колодязя.

У вчиненому обвинувачені щиро покаялися, активно сприяли суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинувачених.

Часткове усунення майнової шкоди шляхом повернення потерпілому предмета викрадення суд вважає за можливе також визнати обставиною, що пом`якшує покарання.

Обтяжуючих покарання обвинувачених обставин судом не встановлено.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особи винних, які мають постійне місце проживання, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а також для звільнення винних осіб від відбування покарання з випробуванням, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальних витрат немає.

Речові докази предмети викрадення, передані на зберігання представнику потерпілого, - належать поверненню потерпілому.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинувачених запобіжного заходу, який на стадії досудового розслідування не обирався, суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнати винуватими у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі кожному.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання кожного з обвинувачених звільнити, якщо вони протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоять нового злочину і виконають покладені на них в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази вісімнадцять метрів п`ятдесят п`ять сантиметрів комунікаційного мідного кабелю марки ТППеп 100*2*0,4, переданих на зберігання представнику потерпілого ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_7 , - повернути потерпілому за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1