АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1252/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/1723/17
Категорія:ч. 2 ст. 186 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000813 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Савинці, Балаклійського р-ну, Харківської області, громадянина України, без освіти, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.07.2015 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської обл. за ч 2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 04.12.2015 вироком Балаклійського районного суду Харківської обл. за ст. 185 ч. 2 КК України, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання, частково, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, приєднано не відбуту частину покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.12.2015 і остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Долю речових доказів вирішено судом в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 18 червня 2017 року, близько 12-00 години, ОСОБА_8 , знаходячись біля спортивного комплексу «Локомотив», по вул. Київській в м. Ізюмі, Харківської області, застосувавши до ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому, від якого останній впав на землю, після чого, наніс один удар ногою в ділянку тулубу, заподіявши при цьому тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в лівій виличної області, яке по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, та відкрито викрав відкриту пачку цигарок «Столичные 25», чоловічу барсетку, які для потерпілого не представляють матеріальної цінності, але в якій знаходилися гроші, у сумі 4450 грн. та мобільний телефон «Нокіа 105», вартість якого, складає 450 грн., чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4900 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням положень ст. 71 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги прокурор вказує на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно та неправильно застосував норми ст. 69 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин в період випробування, не працює, викрадене майно потерпілому не повернув. Крім того, прокурор вказує, що майно було повернуто потерпілому працівниками поліції, а не обвинуваченим. Отже, на думку прокурора, покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, із застосуванням положень ст. 69 КК України, не є ефективним та справедливим покаранням, а отже вирок районного суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню внаслідок м`якості призначеного покарання та необхідності застосування більш суворого покарання, з постановленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, що підтримав свою апеляційну скаргу, а також заперечення обвинуваченого та його захисника, які вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та переглянувши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить задоволити в повному обсязі, з наступних підстав.

Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто у повній відповідності до положень КПК України, а сам обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Зазначеним діям ОСОБА_8 суд дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Ці обставини ніким в апеляційному порядку не оспорюються.

Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої прокурором апеляційної скарги, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Зазначених норм закону суд не дотримався, внаслідок чого обвинуваченому було призначене покарання яке не відповідає характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, особі засудженого та обставинам справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки в умовах реального відбуття.

При цьому належить врахувати, що норми ст. 69 КК України містять чіткі умови щодо її застосування, а саме наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з обов`язковим врахуванням даних про особу обвинуваченого. При встановленні вказаних обставин суд може призначити більш м`яке покарання ніж передбачено санкцією відповідної статті.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, оскільки у справі відсутні відомості про обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а посилання у вироку на сприяння обвинуваченим слідству та повернення ОСОБА_8 потерпілому викрадених речей є формальними, оскільки викрадене майно було фактично повернуто потерпілому саме працівниками поліції, а вина визнана внаслідок наявності безперечних доказів, що свідчать про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Крім того, суд першої інстанції не достатньо врахував суспільну небезпеку дій обвинуваченого. Обвинувачений вчинив злочин проти власності, який був поєднаний із застосуванням насильства до потерпілого, внаслідок чого було заподіяно потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 4900 гривень, що залишилось поза увагою суду першої інстанції при призначенні покарання.

При цьому належить врахувати, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, за вчинення корисливих злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність - вчинив новий злочин в період випробування, призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 4 грудня 2015 року.

Наведене характеризує обвинуваченого як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання, а також при судовому розгляді фактично не встановлені обставини, що істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що беззаперечно свідчить, що положення ст. 69 України в такому разі не можуть застосовуватися до обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів та вимог прокурора щодо невідповідності призначеного покарання за ч.2 ст. 186 КК України, внаслідок м`якості, та неналежного врахування тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення вироку в цій частині судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не працює. Вчинений ним злочин, - є умисним і відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує те, що обвинувачений на обліках у нарко- та психо- диспансерах не знаходився, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період випробування. Обставиною, що пом`якшує покарання суд першої інстанції правильно визнав щире каяття, що передбачено п. 1 ч. 1 ст.66 КК України та вірно встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України. В решті, обставини, що пом`якшують покарання суд першої інстанції встановив не правильно. Крім того, наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей не є обставиною, що істотно знижує тяжкість вчиненого ним злочину.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини, в мінімальних межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України строком на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання належить частково, у виді 1 року позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.12.2015 і остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 років. На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1,75 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.ст.407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2017 року, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати частково, у виді 1 року позбавлення волі, невідбуту частину покарання призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.12.2015 і остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його затримання - 18 червня 2017 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4