Справа № 487/3448/17
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новопетрівка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , особи, щодо якої заявлено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,
У невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, у невстановленому місці ОСОБА_3 незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою в перерахунку на висушену речовину не менше 2854 г., а саме зірвав листя з власно вирощених рослин коноплі, висушив їх та подрібнив, після чого розфасувавши їх у поліетиленові пакети та став зберігати за місцем свого проживання з метою подальшого збуту. 24.01.2017 року в період часу з 10.30 години по 11.00 годину під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено аркуш паперу, пластикову пляшку та мішок у якому знаходились 8 пакунків полімерних упакувань з речовинною рослинного походження, яка згідно висновку експерта № 92 від 30.01.2017 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 2854 г.
Таким чином, ОСОБА_3 скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту у особливо великих розмірах.
Факт вчинення ОСОБА_3 вказаного суспільно-небезпечного діяння підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Свідок ОСОБА_7 в ході розгляду клопотання пояснив, що він також був присутнім при проведенні обшуку в кінці січня 2017 року. Під час обшуку виявили та вилучили наркотичні речовини та упакували в мішки та пакети.
Свідок ОСОБА_8 в ході розгляду клопотання пояснив, що він був присутній при проведені обшуку в домоволодінні ОСОБА_3 .. Обшук був проведений в кінці січня 2017 року. При обшуку був присутній власник. Обшук проводили дві групи слідчих із якими ходили по одному понятому. Під час обшуку виявили та вилучили наркотичні засоби.
Свідок ОСОБА_9 в ході розгляду клопотання пояснила, що вона приймала участь при проведенні обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , однак в якому це було селі вона не знає. Оточуючу місцевість вона не розглядала, так як грала в ігри на телефоні. Пам`ятає точно що на паркані було написано АДРЕСА_1 , та що перебуваючи на місці в тому селі її знайомий пішов на території будинку та придбав наркотичний засіб.
Відповідно до протоколу обшуку від 24.01.2017 року під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: в приміщенні будинку в кімнаті ліворуч вісім мішків з речовиною рослинного походження, в кухні на столі аркуш паперу на якому знаходилась рослинна речовина в подрібненому стані, в кімнаті праворуч від входу до будинку в шафі серед одягу полімерний пакет з рослинною речовиною, на столі в кухні - пристрій для паління.
Згідно з висновком експерта №92 від 30.01.2017 року надана на експертизу полімерному «файл» - пакеті в полімерному пакеті рослинна маса є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса наданого на експертизу канабісу у висушеному стані 15,5 г. У складі наданої на експертизу в полімерному «файл» - пакеті в паперовому згортку речовини виявлено канабіс, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса наданого на експертизу канабісу у перерахунку на висушену речовину 3,59 г. Представлена на експертизу в двох полімерних пакетах (мішках) у восьми упакуваннях рослинна маса є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Загальна маса наданого на експертизу канабісу у перерахунку на висушену речовину 2849,8 г. На внутрішній поверхні представленого на експертизу фрагменту полімерної пляшки виявлено нашарування екстракту канабісу, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса екстракту канабісу на поверхні наданого на експертизу фрагменту полімерної пляшки в перерахунку на висушену речовину 0,736 г.
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, безстроково.
Згідно з постановою слідчого від 06.02.2017 року полімерні сейф-пакетики, в яких знаходиться вилучений в ході обшуку канабіс, визнано та залучено до кримінального провадження в якості речових доказів.
Заслухавши думку прокурора, яка підтримала клопотання та просила його задовольнити, законного представника, особу, відносно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та захисника, які заперечували проти застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, а справа підлягає закриттю провадженням та виходить з наступного.
Згідно ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду. Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 189 від 09.06.2017 року ОСОБА_3 страждав шизофренією, параноідною формою, з епізодичним типом течії, стану медикаментозної ремісії. Вказане захворювання не дозволяло йому в повній мірі усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. На даний момент ОСОБА_3 страждає шизофренією, параноідною формою, з епізодичним типом течії, стану медикаментозної ремісії. Дане захворювання не дозволяє йому у повній мірі усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом йому можуть бути рекомендовані примусові заходи медикаментозного характеру у вигляді лікування у відділі зі звичайним режимом спостереження.
Враховуючи вищеописаний висновок ОСОБА_3 підпадає під дію ст. 20 КК України (обмежена осудність).
Згідно з вимогами цієї норми кримінального закону та роз`ясненнями, які містяться в п.п. 6, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин учинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляє обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховує його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, яка надається при засудженні особи до позбавлення волі медичною службою кримінально-виконавчих установ, а при засудженні до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, - психіатричними закладами органів охорони здоров`я за місцем проживання засудженого.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Будь-яких доказів, які б вказували на неосудність ( ст. 19 КК України) ОСОБА_3 , суду не надано.
Зауважень з приводу належності та допустимості доказу - висновку судово-психіатричної експертизи № 189 від 09.06.2017 року, до суду не надходило.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.
У відповідності до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане,-на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
В силу вимог ч. 1,2 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.
В силу викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому діяння в стані обмеженої осудності, що підтверджено висновком судово психіатричного експерта, та в силу ст. 20 КК України доказів вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України в стані неосудності ( ст. 19 КК України) суду не надано, а тому суд вважає, що неосудність особи на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не встановлена, а тому відповідно до ч.2 ст. 512 та ч. 5 ст. 513 КПК України суд вважає за необхідне відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 з поверненням наявних матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
На підставі викладеного ст. ст. 19, 20, 94 КК України та керуючись ст. ст. 502, 512, 513 КПК України, суд
В застосуванні примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - закрити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня її проголошення через Баштанський районний суд.
СУДДЯ :