Провадження № 11-сс/779/277/2018
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2018 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить змінити вид запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що обраний вид запобіжного заходу судом є надто суворим, не відповідає сумі викраденого 500 гривень. При цьому, вказує, що на даний час сума викраденого та моральна шкода потерпілій ОСОБА_10 повністю відшкодована. Вважає, що прокурор не довів того, що більш м`який запобіжний захід домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України. Зазначає, що слідчий суддя у своїй ухвалі посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_8 зірвав у потерпілої золотий ланцюг і хрестик. Однак в матеріалах провадження вказується, що був зірваний тільки хрестик, а ланцюжок залишився в потерпілої. Крім того, втікаючи підозрюваний загубив хрестик, недоведений ним свій умисел до кінця. Вважає, що слідчим суддею не враховано молодий вік підозрюваного, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, його позитивну характеристику по місцю проживання, що він працює на присадибній ділянці та господарює у дідуся і бабусі, а також клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. На його думку, в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, які б давали достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 заявив суду, що він буде законопослушним, не буде переховуватись від досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню, не вчинятиме інших правопорушень, а також, що застосування більш м`якого запобіжного заходу дасть можливість йому допомогти зібрати урожай його перестарілим і хворим родичам, у яких тяжке матеріальне становище. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 суперечить ст. 5 Конституції України, враховуючи, що він визнав свою вину, посприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання та праці, розмір викраденого, його молодий вік, бажання виправити помилку.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2018 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 07 жовтня 2018 року включно з визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 35240 гривень.

Слідчий суддя виходив з того, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. При визначенні розміру застави, як альтернативного забіжного заходу, врахував практику Європейського суду з прав людини, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення. Дійшов висновку, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання необхідно задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_8 повідомив, що пам`ятку про процесуальні права отримав, вони зрозумілі, жодних заяв та клопотань не заявляв.

Від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи заяви потерпілої ОСОБА_10 , акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_8 та довідки-характеристики на ОСОБА_8 . Клопотання задоволено.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання та провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

На думку суду апеляційної інстанції, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчим суддею в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, 08 серпня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.п. 6-7), а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), повторно, за наступних обставин.

18 липня 2018 року близько 17 год. 05 хв. ОСОБА_8 знаходився позаду магазину «Мрія», який знаходиться по вул. Івасюка, 62, у м. Івано-Франківську. Знаходячись на вказаному місці, ОСОБА_8 побачив потерпілу ОСОБА_10 , на шиї в якої знаходились золоті вироби, після чого у нього виник протиправний умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій неправомірний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_10 , після чого діючи умисно та повторно, правою рукою, без застосування насильства, шляхом ривка, зірвав із золотого ланцюжка ОСОБА_10 , який остання , з метою припинення його протиправних дій почала утримувати у своїй руці, золотий хрестик 585 проби, вагою 1 грам, вартістю 500 гривень. Після вчинення злочину, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно, покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Сторона захисту не заперечує обґрунтованість підозри, не наводить переконливих тверджень, як і не надає жодних доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину. Більше того, наголошує, що ОСОБА_8 визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення.

В той час, сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів, які додано до клопотання, а саме копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18 липня 2018 року (а.п. 9), копія протоколу огляду місця події від 18 липня 2018 року (а.п. 10), копія протоколу допиту потерпілої ОСОБА_10 від 18 липня 2018 року (а.п. 11-12), копія протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 08 серпня 2018 року (а.п. 13), копія пояснень ОСОБА_8 від 08 серпня 2018 року (а.п. 14), копія протоколу додаткового огляду відеозапису (а.п. 15-17), копія довідки про судимість (а.п. 20-21), оцінені щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вказують про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг його вчинити.

Дійсно слідчий суддя у своїй ухвалі помилково вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 незаконно заволодів золотим ланцюжком і хрестиком. Однак, дана обставина не впливає доведеність обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабежу), повторно.

Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція захисника про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків, тому доводи захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними.

При цьому, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 про те, що він не буде переховуватись від досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню, не вчинятиме інших правопорушень, не свідчить про відсутність таких ризиків, за наявності інших фактичних даних, на які вказує прокурор, та які вбачаються з долучених до клопотання доказів.

Як вбачається із матеріалів, із врахуванням вартості викраденого, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання та провадження відносно особи підозрюваного, зокрема щодо віку підозрюваного ОСОБА_8 , того, що він раніше не судимий і обвинувальний акт відносно нього за ч. 1 ст. 185 КК України 09 лютого 2017 року скеровано на розгляд до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_8 та дозволено затримання обвинуваченого з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, взяв до уваги визнання ОСОБА_8 обставин кримінального провадження згідно з оголошеною підозрою, що позитивно його характеризує.

Суд апеляційної інстанції враховує такі дані при перевірці доводів апеляційної скарги захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, буде недостатнім та не забезпечить запобігання наведеним ризикам. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком слідчого судді.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції враховує відомості, які вбачаються з доданих захисником доказів, зокрема про те, що на даний час сума викраденого потерпілій ОСОБА_10 повністю відшкодована, дані про його зареєстроване місце проживання та склад сім`ї, задовільну характеристику умов проживання, дані з характеристики про те, що скарг до виконкому сільської ради не поступало, депутатом він не являється.

Однак, на думку апеляційного суду, такі самі по собі не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки жодним чином не виключають наявних та достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не впливають на правильність висновків суду в цій частині.

Посилання сторони захисту на необхідність допомогти зібрати урожай його перестарілим і хворим родичам, у яких тяжке матеріальне становище, як на підставу для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, теж не є слушним з огляду на склад сім`ї (крім бабусі і дідуся, тітка, тітки син, співжитель тітки, тітки дочка, дядько) та відсутність відомостей про їх стан здоров`я та матеріальне становище.

Також доводи про те, що ОСОБА_8 має постійне місце праці, не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Слідчий суддя обрав заставу як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою та визначив її у найменшому розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України, дійшовши висновку про те, що така є достатньою для забезпечення виконання ОСОБА_8 як підозрюваним, покладених на нього обов`язків, та такою, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження, а також помірною для нього.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку передбаченому КПК України.

Інших підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3