УХВАЛА
29 серпня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 755/4809/18 щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, призначивши йому більш мяке покарання або покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду містаКиєва від 15 лютого 2018 року та призначено покарання у виді одного року трьох місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, за який ОСОБА_5 засуджується цим вироком та злочину, за який його засуджено вироком Дніпровського районного суду містаКиєва від 29 травня 2018 року до трьох місяців арешту, визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що є інвалідом ІІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно, все майно повернуто власникам. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що він допомагав слідству.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 17 лютого 2018 року приблизно в13 год. 20 хв. знаходячись в приміщенні торгівельної зони магазину «Фуршет», розташованому по вул. Кибальчича, буд. 11-а в м. Києві, намагався таємно вчинити крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць товар, загальною вартістю 230 грн. 68 коп. Після цього, ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для таємного заволодіння чужим майном, направився до виходу з магазину, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони супермаркету.
Крім того, 26 березня 2018 рокуприблизно в 12 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні торгівельної зони магазину «Варус», розташованому за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 36, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, взяв товар на загальну суму 301 грн. 34 коп., який поклав до заздалегідь заготовленого поліетиленового пакету, не маючи наміру сплачувати за вказаний товар, вийшов з приміщення магазину, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину.
Також, ОСОБА_5 14 травня 2018 року приблизно в 09 год. 50 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Ашан», розташованого в ТРЦ «Скай Мол», розміщеного за адресою: м. Київ, проспект Ватутіна, буд. 2-т, реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на таємне, повторне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного матеріального збагачення, упевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав товар загальною вартістю 266 грн. 70 коп. Викрадений товар ОСОБА_5 сховав у сумку, яка була заздалегідь приготована для вчинення злочину, став тримати при собі та в подальшому, пройшовши касові зони, не сплативши за викрадений товар, що тримав при собі у сумці, намагався з місця вчинення злочину зникнути, але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, а саме через те, що був затриманий працівниками охорони магазину.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, відсутність матеріальних збитків, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий та знову вчинив злочин проти власності в період відбування покарання за попереднім вироком, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 судимий 15 лютого 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі та звільнений від його відбування з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин 17 лютого 2018 року, тобто в період іспитового строку.
Виконуючи вимоги ч. 3 ст. 78 КК України, суд, відповідно до ст. 71 КК України, призначаючи покарання за сукупністю вироків, застосував принцип часткового приєднання та визначив остаточне покарання, яке більше від покарання, призначеного за новим вироком, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Безпідставними є доводи апелянта про те, що судом не враховано при призначенні йому покарання відсутність спричиненої матеріальної шкоди та позитивних характеристик за місцем проживання. Як вбачається з вироку суду, ці обставини були предметом обговорення під час ухвалення вироку.
Відповідно до санкції ч. 2 ст. 185 КК України, за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) передбачено покарання у виді решту строком від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді одного року позбавлення волі, що є ближчим до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, суд врахував вказані вище обставини.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3