Справа № 520/5065/17
Провадження № 1-кп/520/240/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року иївський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 потерпілого ОСОБА_5 представника потерпілого ОСОБА_6 розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0002956 від 27.04.2013 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рені, Одеської області, громадянина України, росіянина, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст.89 КК України не має судимості, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України.

В с т а н о в и в :
ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження), дізнавшись про намір ОСОБА_5 придбати автомобіль, запропонували йому за грошові кошти у розмірі 14 700 доларів США, що станом на 2010 рік, згідно курсу НБУ становило 116 215 гривень 26 копійок, придбати автомобіль марки «Toyota Corolla» № кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , достовірно усвідомлюючи, що зазначений автомобіль належить інший особі.

10.07.2010 року близько 13 годин, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою невстановленою досудовим розслідуванням особою, (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження), з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 , знаходячись біля АЗС «КЛО» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул.Льва Товстого, надали ОСОБА_5 завідомо підроблену довіреність від 14.10.2009 року, видану на бланку серії та номер № НОМЕР_3 , яка зареєстрована в єдиному реєстрі нотаріальних дій за № 1089, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , відповідно до якої ОСОБА_9 нібито уповноважує ОСОБА_5 бути його представником в усіх організаціях, підприємствах, установах незалежно від підпорядкування та форм обслуговування з усіх питань щодо експлуатації належного йому автомобіля марки «Toyota Corolla» білого кольору, д/н НОМЕР_2 . При цьому ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідування особа, були достовірно обізнані та достовірно усвідомлювали, що зазначена довіреність є підробленою, власником автомобіля - ОСОБА_9 зазначена довіреність не видавалась та нотаріально не посвідчувалась.

Таким чином, ОСОБА_7 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, використовуючи зазначену завідомо підроблену довіреність, шляхом зловживання довірою потерпілого, за продаж автомобіля марки «Toyota Corolla», д/н НОМЕР_2 , не являючись його власниками, разом отримали від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 14 700 доларів США, що станом на 2010 рік, згідно курсу НБУ становило 116 215 гривень 26 копійок, про що ОСОБА_10 склав відповідну розписку, запевнивши при цьому ОСОБА_5 , що протягом наступних двох місяців потерпілий ОСОБА_5 отримає можливість здійснити перереєстрацію автомобіля марки «Toyota Corolla» білого кольору, д/н НОМЕР_2 на своє ім`я, що не відповідало дійсності..

Тим самим, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, використовуючи завідомо підроблену довіреність, незаконно заволоділи майном потерпілого у ОСОБА_5 у великому розмірі у виді грошових коштів у сумі 14 700 доларів США, що станом на 2010 рік, згідно курсу НБУ становило 116 215 гривень 26 копійок, чим спричинили потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 116 215 гривень 26 копійок, що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, встановлений станом на 2010 рік.

Своїми діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попереднью змовою групою осіб у великих розмірах.

Крім того, своїми діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документа (в редакції КК України 2001 року).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочинів не визнав та пояснив суду, що 10.07.2010 року він дійсно був присутній біля АЗС «КЛО» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул.Льва Товстого, де потерпілий купував автомобіль. Також були присутніми інші особи, які безпосередньо без його особистої участі продавали автомобіль потерпілому. Потерпілому було відомо що зазначений автомобіль є кредитним автомобілем. Продажею автомобіля займався ОСОБА_11 який помер, він тільки був присутнім при викладених обставинах. Він був присутнім по просьбі іншої особи, з метою забезпечити безпеку грошей потерпілого, особу по просьбі якої він був присутнім, добре знав також потерпілий. Він довірився ОСОБА_11 , тому в присутності інших осіб перерахував тільки частину грошей які їм дав потерпілий, ОСОБА_11 перерахував також іншу частину грошей і ОСОБА_11 особисто передав всі гроші, отримані від потерпілого, особам які пригнали автомашину для потерпілого. Він особисто не знав, що довіреність підроблена. Потерпілий добре знав його особисто та ОСОБА_11 і міг відрізнити його від ОСОБА_11 . Він грошей у потерпілого не брав, розписку про отримання грошей він писав не в період продажу автомобіля на прохання ОСОБА_12 і потерпілого, а через тривалий період часу на просьбу потерпілого, з метою допомогти потерпілому з розглядом цивільної справи.

Тому вину в скоєнні злочину не визнає, не визнає цивільний позов.

Не зважаючи на не визнання своєї вини у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом доказами.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_13 він знайомий давно, вони проживають в Одеській області одному місті Рені, мають спільних знайомих та друзів.

В 2010 році він вирішив продати свою автомашину, знайшов покупця у ОСОБА_14 , для чого зібрався їхати до Києва. В той же період часу він підшукував собі інший автомобіль для придбання. Від його знайомого йому стало відомо, що ОСОБА_13 продає автомобіль, який він оглянув. В червні-липні 2010 року ОСОБА_13 зателефонував йому і сказав, що є ще один автомобіль на продаж «Тойота корола», яка знаходиться у м.Києві. Він домовився з ОСОБА_13 про те, що оскільки він сам їде до Києва продавати свою автомашину, то він може також оглянути машину, яку продає ОСОБА_13 . 10.07.2010 року він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та дочкою ОСОБА_17 приїхали до Києва, де він продав свою автомашину і вони всі разом поїхали на зустріч із знайомими з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Через 10 хвилин після того, як вони зустрілися, на місце приїхав третій чоловік, який приїхав на автомашині, яку він хотів оглянути. Третій чоловік до них не підходив. Він подумав, що машину привіз власник ОСОБА_18 , запитав ОСОБА_13 чому він не підходить, на що ОСОБА_13 і ОСОБА_11 відповіли, що вони не хочуть, щоб він знав яку суму грошей вони отримають. Також вони повідомили йому, що автомобіль коштує 14700 доларів США. Він особисто ОСОБА_13 в руки передав 14700 доларів США, про що ОСОБА_13 написав власноручну розписку про отримання від нього грошей. Після чого ОСОБА_13 особисто передав йому ключі, техпаспорт на автомобіль в присутності ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 . ОСОБА_13 і ОСОБА_11 пояснили йому, що не можуть в цей період часу надати йому генеральну довіреність на володіння автомашиною, оскільки автомашина належить банку,тому вони протягом 2 місяців погасять кредит в банк і тоді йому видадуть нотаріально посвідчену генеральну довіреність. Потім ОСОБА_13 і ОСОБА_11 поїхали в нотаріальну контору оформити довіреність від імені ОСОБА_18 на його ім`я про право володіння автомобілем. Коли вони повернулися, ОСОБА_13 передав йому довіреність на право керування автомобілем і автомобіль, на якому вони поїхали в м.Чернигів.

Через 2 місяця він звернувся до ОСОБА_13 і ОСОБА_11 з приводу генеральної довіреності на автомобіль, але вони не надали йому генеральну довіреність та попросили його почекати ще 2 місяці. Він почекав ще 2 місяці, однак ОСОБА_13 і ОСОБА_11 пояснили йому, що в них щось не виходить. Він мав претензії особисто до ОСОБА_13 , якому він передав гроші і який власноручно написав йому розписку про отримання грошей. Він запропонував ОСОБА_13 і ОСОБА_11 повернути автомобіль, а вони щоб повернули йому його гроші, оскільки він на цьому автомобілі майже не їздив, так як ховав автомобіль за їх проханням, на що вони відповіли, що грошей немає, а ОСОБА_18 зник.

Приблизно в лютому 2011 року він самостійно знайшов ОСОБА_18 і звернувся до нього з проханням надати йому генеральну довіреність, на що ОСОБА_18 сказав йому приїхати до Одеського обласного ДАІ, щоб він зняв автомобіль з обліку. Коли він приїхав на автомобілі «Тойота корола» до Одеси, його затримали працівники міліції, яким він показав документи, на що працівник міліції відразу сказав, що довіреність на керування автомобілем підроблена, автомобіль числиться в угоні та забрав документи на автомобіль і передав ОСОБА_18 . Він чекав два місця, однак до міліції його не викликали. Потім він привіз до міліції всіх свідків події, яких допитали і ще три місяця ніхто його не викликав. Потім він в ОСОБА_20 подав заяву до міліції відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_18 про вчинення шахрайства відносно нього, оскільки фактично відбулося незаконне заволодіння його грошима. Потім справу передали до Святошинського РВ, потім знов в ОСОБА_20 , потім знов в ОСОБА_21 . Він вважає, що ОСОБА_13 і ОСОБА_11 заволоділи його грошима шляхом зловживання довірою, оскільки він давно знав ОСОБА_13 , довіряв йому. Якщо б до нього звернувся ОСОБА_11 , а не ОСОБА_13 , він би не погодився на таку угоду.

Оглянувши в судовому засіданні розписку від 10.07.2010 року долучену як доказ до справи, потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що саме цю розписку писав ОСОБА_13 в присутності свідків 10.07.2010 року після того, як він передав ОСОБА_13 14700 доларів США.

Він вважає, що обвинувачений та інша особа діяли з метою заволодіти його грошима і такі наміри у них були ще до передачі ним грошей обвинуваченому та іншій особі.

В результаті шахрайських дій йому спричинена матеріальна і моральна шкода. Свій цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 394 903 грн. 74 коп., 4 380 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу і моральної шкоди в сумі 100 000 грн. він підтримує та просить суд його задовольнити.

Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що потерпілий по справі ОСОБА_5 являється її батьком. Влітку 2010 року її батько вирішив придбати автомобіль «Toyota Corolla» білого кольору, для чого збирався їхати в м.Київ. Вона поїхала разом з батьком до ОСОБА_23 . Також з ними разом поїхали ОСОБА_24 та її подруга ОСОБА_25 . На території автозаправки вони зустрілись з ОСОБА_7 , з яким разом було ще двоє чоловіків. Її батько домовлявся про купівлю автомобіля. Гроші в сумі 14700 доларів США знаходились у неї в руках. Вона перерахувала гроші і передала їх своєму батькові ОСОБА_5 , який не перераховуючи гроші в її присутності передав гроші в руки ОСОБА_7 . Про отримання грошей ОСОБА_7 в її присутності написав розписку, яку віддав її батькові. Також ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 автомобіль, який привіз на заправку інший чоловік, ключі від автомобіля, тех.паспорт на автомобіль та довіреність на автомобіль.

Вона особисто читала документи щодо автомобіля, в яких було вказано, що власником автомобіля є ОСОБА_18 , тому у неї та в інших присутніх з їх сторони осіб не виникало сумнівів щодо особистої присутності власника автомобіля при здійснення угоди купівлі продажу автомобіля та під час передачі грошей, оскільки вона та всі інші присутні вважали, що власник автомобіля який вони оглядали знаходився за кермом зазначеного автомобіля. Всі основні дії по продажу їм автомобіля особисто виконував ОСОБА_7 , він був головний, вирішував всі питання він же отримав гроші від батька. Все відбувалось дуже швидко, при цьому ОСОБА_26 нервував, писав розписку, обіцяв передати довіреність на автомашину і в подальшому переоформити автомобіль на ОСОБА_5 .

Вона спитала у батька про те, що автомобіль придбаний власником у кредит у банку, на що батько їй відповів, що все буде добре, було видно, що її батько довіряє ОСОБА_7 .

Після чого вони всі на придбаному автомобілі поїхали у м.Чернигів. Згодом, коли батько хотів переоформити автомобіль на своє ім`я, з`ясувалось, що придбаний ним автомобіль в угоні.

Вона вважає, що ОСОБА_7 разом з невідомим їй чоловіком незаконно заволодів грошима її батька ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що він знає потерпілого ОСОБА_27 , він його товариш, ОСОБА_13 він бачив два рази. В 2010 році ОСОБА_5 продавав свою автомашину і попросив його поїхати з ним в м.Київ, щоб оглянути іншу автомашину, яку він хотів купити. Він з ОСОБА_5 , його донькою, ОСОБА_28 і дівчиною ОСОБА_29 приїхали на автозаправку в м.Києві, де зустрілися з продавцями автомобіля «Тойота корола», яких було троє, одним з яких був обвинувачений ОСОБА_13 , якого він впізнає в залі судового засідання. У його присутності ОСОБА_5 передав ОСОБА_13 гроші в доларах США близько 14 тисяч доларів, які ОСОБА_13 в його присутності перерахував, після чого ОСОБА_13 в його присутності і присутності інших осіб, написав розписку про отримання від ОСОБА_5 грошей в рахунок оплати купівлі автомобіля. Після чого ОСОБА_13 передав ОСОБА_30 автомобіль, ключі від автомобіля та техпаспорт. Оглянувши документи присутні особи зі сторони потерпілого побачили, що ОСОБА_13 не являється власником купленого автомобіля, так як в тех.паспорті було вказано прізвище ОСОБА_18 , а також встановили, що зазначений автомобіль являвся заставою у банку після отримання кредиту, тому було заборонено відчуження купленого автомобіля.

Тоді ОСОБА_13 та інші особи, які були разом з ним пообіцяли видати нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_5 на право керування автомобілем, для цього обвинувачений пообіцяв сплатити кредит в банк та належним чином переоформити автомобіль на ОСОБА_5 . В результаті такого спілкування у нього особисто виникли сумніви щодо законності таких дій, він звернув увагу ОСОБА_31 на те, що автомобіль у кредиті, на що ОСОБА_5 відповів йому, що він цим людям довіряє, що обвинувачений його добре знайомий. Потім ОСОБА_13 з іншими особами, які були з ним разом поїхали в нотаріальну контору з метою належного оформлення довіреності на автомобіль. Вони чекали їх близько двох годин. Коли обвинувачений привіз та видав потерпілому нотаріально посвідчену довіреність на керування автомобілем на ім`я ОСОБА_5 , тоді у нього відпали всі сумніви щодо законності таких дій. Нікому не було відомо що надана довіреність є підробленим документом.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він в 2008 році уклав кредитний договір з банком на отримання грошей з метою покупки автомобіля «Тойота корола» в сумі 24 тисячі доларів США. Отримавши в банку грошовий кредит, він щомісячно повинен був сплачувати банку гроші. В технічному паспорті автомобіля було вказано, що автомобіль придбаний у кредит та було вказано, що відчуження автомобіля заборонено без дозволу банку. В 2010 році в нього виникли трудності по виплаті грошей банку за отриманий кредит. Тому він дав оголошення в Інтернеті про переуступку кредиту. Через деякий час йому зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_32 , який сказав, що представляє інтереси людини, яка хоче придбати автомобіль. Йому вислали гроші на бензин і він разом з дружиною ОСОБА_33 приїхали на зазначеному автомобілі в м.Київ, де зустрілись з ОСОБА_34 і обвинуваченим ОСОБА_13 , який на той час представився як ОСОБА_35 . Всі разом вони пішли до нотаріуса, де він оформив довіреність на керування автомобілем на ім`я ОСОБА_36 , після чого вони поїхали в банк «Фінанси і кредит», де ОСОБА_13 сплатив страховку під прізвищем ОСОБА_37 . Після цього вони, знаходячись в автомобілі в присутності його дружини ОСОБА_38 і ОСОБА_39 , уклали письмову угоду, згідно якої ОСОБА_13 під прізвищем ОСОБА_36 вказав, що зобов`язується замість нього сплачувати банку щомісяця заборгованість по кредиту і при таких умовах буде користуватися зазначеним автомобілем, а він після повної виплати банку грошей ОСОБА_40 переоформить автомобіль на ОСОБА_37 . Крім того, обвинувачений в його присутності в салоні автомобіля власноручно написав і передав йому розписку про те, що винен йому 500 доларів США, саме таку суму необхідно було внести в банк. Він передав обвинуваченому ОСОБА_13 сам автомобіль, ключі від автомобіля, документи на автомобіль та довіреність, а обвинувачений ОСОБА_13 та особа яка була з обвинувачекним - ОСОБА_32 передали йому близько 1 000 доларів у якості оплати страховки.

Станом на 10 червня 2010 року сплата по кредиту в банк не поступила, телефони ОСОБА_13 і ОСОБА_39 були вимкнені, тоді він звернувся у міліцію із заявою, а потім відмінив довіреність, яку видав ОСОБА_13 на керування автомобілем. В міліції на першу його заяву про проведення слідчих дій йому відмовили. Через півроку він повторно звернувся в міліцію із заявою, коли йому стало відомо де знаходиться його автомобіль. Йому зателефонував ОСОБА_5 , який попросив його видати йому генеральну довіреність на зазначений автомобіль. Він повідомив міліцію про те, що його автомобіль знаходиться в м.Рені і домовився з ОСОБА_5 зустрітися в м.Одесі. Коли ОСОБА_5 на його автомобілі приїхав в м.Одесу, то працвники міліції автомобіль затримали і помістили автомобіль на штраф майданчик ДАІ та через 3 місяці автомобіль йому повернули. Отриманий в банку кредит на покупку автомобіля він особисто виплатив повністю,тому як власник автомобіля розпорядився зазначеним автомобілем продав його.

Коли розглядалась в міліції його заява він приймав участь у впізнанні. Спочатку йому показували фото ОСОБА_41 , на що він сказав, що він не знає таку людину. Прізвище обвинуваченого ОСОБА_13 йому стало відомо від працівників поліції, йому показали фотографію ОСОБА_13 і він впізнав його як чоловіка, якому передав автомобіль та документи на нього у м.Києві. Потім він також впізнав ОСОБА_13 при візуальному впізнанні в приміщенні міліції, впізнає його в судовому засіданні як особу яка скоїла злочин та особу якій в присутності своєї дружини і чоловіка на ім`я ОСОБА_32 він передав свій автомобіль 4 червня 2010 року.

Свідок ОСОБА_42 пояснила, що ОСОБА_9 є її цивільним чоловіком. В 2008 році ОСОБА_9 купив автомобіль «Тойота», на покупку якого отримав кредит в банку «Фінаси і кредит». Щомісяця він сплачував банку гроші в рахунок повернення кредиту. В 2010 році у зв`язку з тим, що ОСОБА_18 не зміг більше виплачувати кредит банку, вони вирішили продати автомобіль шляхом перепродажу кредиту, про що дали оголошення в мережі Інтернет. Через деякий час їм зателефонував чоловік, який висловив бажання придбати автомобіль, сказав, що перешле гроші на бензин, щоб ОСОБА_18 привіз автомобіль до Києва.

В м.Києві вони зустрілись з ОСОБА_43 , який насправді, як пізніше з`ясувалось, є обвинуваченим ОСОБА_7 , якого вона впізнає в залі судового засідання, саме обвинувачений ОСОБА_7 представився їм за прізвищем ОСОБА_44 , вона особисто, її чоловік та нотаріус бачили його паспорт. Вони всі разом поїхали до нотаріуса, де ОСОБА_18 нотаріально оформив довіреність на керування автомобілем. Потім всі разом вони поїхали в банк, де ОСОБА_44 сплатив страховку за один рік, після чого вони в автомобілі уклали письмову угоду між ОСОБА_18 і ОСОБА_45 про те, що ОСОБА_44 зобов`язується сплатити 500 доларів США в рахунок сплати заборгованості по кредиту. Після чого, вони передали обвинувачсеному ОСОБА_7 автомобіль, ключі, тех.паспорт і довіреність. Коли вони дізналися, що оплата по кредиту в банк не поступає, ОСОБА_18 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_13 , але той не відповідав. Тоді ОСОБА_18 звернувся із заявою до правоохоронних органів з метою захисту своїх прав та до нотаріуса де відмінив видану обвинуваченому ОСОБА_13 на іншу особу довіреність. За передачу автомобіля обвинуваченому ОСОБА_13 її чоловік ОСОБА_18 зовсім ніяких грошей не отримав. Обвинувачений кожен місяць зобов`язався був, тому повинен був сплачувати гроші замість її чоловіка в банк як оплату за кредит. Вони зрозумілі, що їх обманули, тому ОСОБА_18 вимушений був продати квартиру і сплатити весь кредит за автомобіль. Після сплати кредиту банку, ОСОБА_18 зателефонував чоловік, який хотів переоформити автомобіль на себе. Згодом автомобіль був поставлений на штраф майданчик в м.Одесі і потім повернутий ОСОБА_18 .

Крім зазначених досліджених в судовому засіданні показів потерпілого, свідків вина обвинуваченого доведена та підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні:

Відповідно до кредитного договору № 15-к-399 від 28.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_9 , в бачається, що транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Corolla» № кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 є заставним майном;

Згідно попереднього договору, датованим 2010 роком, вбачається, що ОСОБА_9 передав, а обвинувачений ОСОБА_7 , діючи як ОСОБА_46 прийняв транспортний засіб «Toyota Corolla» № кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , з наміром укласти у майбутньому основний договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу за умови виконання зобов`язань ОСОБА_9 за кредитним договором № 15-к-399 від 28.05.2008 року;

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи ОНДІСЕ № 5763/02 від 23.03.2017 встановлено, що рукописні записи розміщені в преамбулі, пункті та графі попереднього договору, укладеного у 2010 році та текст розписки від 04.06.2010 року виконані особисто обвинуваченим ОСОБА_7 ;

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.06.2015 року з фототаблицями вбачається, що ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, який представився йому за прізвищем як ОСОБА_47 і якому в червні 2010 року він передав автомобіль марки «Toyota Corolla» № кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 ;

З письмової рукописної розписки від 10.07.2010 року вбачається, що ОСОБА_7 разом з іншою особою в присутності свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_22 отримали від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 14 700 доларів США за переданий їм автомобіль марки «Toyota Corolla» білого кольору, д/н НОМЕР_2 ;

Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи № 5763/02 від 23.03.2017 року встановлено, що рукописний текст розписки від 10.07.2010 року (включаючи запис дати) та підпис від імені обвинуваченого ОСОБА_7 в нижній частині документу, які містяться у розписці від 10.07.2010 року відповідно до якої ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 14 700 доларів США за автомобіль марки «Toyota Corolla» білого кольору, д/н НОМЕР_2 виконані самим обвинуваченим ОСОБА_7 ;

Згідно відомостей Головного територіального управління юстиції у Київський області за № 1077-8-8/8 від 31.09.2015 року вбачається, що довіреність від 14.10.2009 року за реєстровим № 1089 приватним нотаріусом ОСОБА_8 не посвідчувалась;

З повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 01.04.2015 року вбачається, що за №1089 в Єдиному реєстрі довіреностей, зареєстровано довіреність від 14.10.2009 року від імені ОСОБА_50 на ім`я ОСОБА_51 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_52 ;

З письмової відповіді територіального сервісного центру №51141 від 06.04.2017 року вбачається, що автомобіль «Toyota Corolla» білого кольору, д/н НОМЕР_2 , зареєстрований 27.05.2008 року на ім`я ОСОБА_9 , від 06.09.2014 року знято з обліку для реалізації. За результатами перевірки зазначений автомобіль в розшуку не значився;

Згідно довідки Національного банку України курс національної валюти станом на 09.07.2010 року складає 790 гривень 58 копійок за 100 доларів США.

Згідно протоколу обшуку від 10.09.2016 року та ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2016 року вбачається, що на вилучені предмети в ході обшуку 10.09.2016 року за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_3 , а саме: різнокольоровий зошит у клітинку на 12 арк., якому починаючи обкладинки рукописним тексом заповнено 6 аркушів; зошит у клітинку на 6 арк., на титульному листі якого відображено автомобіль чорного кольору,у якому всі 6 аркушів заповнено рукописним текстом та у кінці якого були вкладені 6 окремих аркушів паперу формату А 6,5 у клітинку та один аркуш паперу формату А 4, які повністю заповнені рукописним текстом; зошит у клітинку на 12 арк., на титульному листі якого відображено будівлю та водойм, де також міститься рукописний текст зі змістом: «Долгову Вове» та у кінці якого під прозорою обкладинкою виявлено три конверти з адресатом ОСОБА_53 , АДРЕСА_4 ;
копія договору купівлі-продажу транспортного засобу № 880 від 05.04.2016 на 1 арк.; чотири окремих фрагменти аркушів паперу, три з яких у широку лінію, один у клітинку на яких міститься рукописний текст;
аркуш паперу формату А 6,5 на якому міститься рукописний текст; блокнот чорного кольору в якому 17 аркушів заповнено рукописним текстом, накладений арешт.
З протоколу огляду предметів від 14.09.2016 року і постанови слідчого вбачається, що речі, вилучені 10.09.2016 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_54 визнані речовими доказами по справі і долучені до матеріалів справи.
Перевіряючи кваліфікацію дій обвинуваченого досудовим слідством, суд по даному кримінальному провадженню враховує. що згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1)подія кримінального правопорушення(час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення);

3)вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.3 ст.190 КК України шляхом зловживання довірою, суд виходить з роз`яснень наданих в п. 17, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" № 10 від 06.11.2009 року та зі змісту статті 190 КК України про те, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Особливістю шахрайства є те, що винна особа викликає у потерпілого спонукання, бажання передати йому майно чи уступити право на майно. З суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Тобто відмежовуючи шахрайство від цивільно правових угод, необхідно виходити з того, що отримання чужого майна з умовою виконання якого небуть зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено те, що особа вже на момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнення, а зобов`язання не виконувати. При обвинуваченні особи у вчиненні шахрайства під час укладання договорів цивільно правового характеру слід в обов`язковому порядку встановлювати умисел на заволодіння майном в момент його отримання, в іншому випадку мова йтиме про відсутність такого складу злочину як шахрайство. Та наявність цивільно правових відносин між особами.

В судовому засіданні на підставі досліджених доказів судом встановлено, що обвинувачений діючи спільно з іншою особою на незаконне заволодіння чужими грошима і отримуючи грошові кошти від потерпілого, ще до моменту заволодіння та в момент заволодіння грошима, мали на меті привласнити такі кошти, а зобов`язання не виконувати.

Згідно доказів досліджених в судовому засіданні судом встановлено, що потерпілий

ОСОБА_5 добровільно, після отримання від обвинуваченого та іншої особи чужого автомобіля,документів на нього та нотаріально посвідченої довіреності, передав свої грошові кошти обвинуваченому та іншій особі, а обвинувачений ОСОБА_5 та інша особа отримали від потерпілого грошові кошти, які по теперішній час не повернули.

Вказані обставини, які досліджені та доказані в судовому засіданні, підтверджують прямий умисел, корисливий мотив і мету в діях обвинуваченого та невстановленої іншої особи, якими характеризується шахрайство на відміну від цивільно правових відносин. Тобто в даному випадку достовірно встановлено беззаперечні факти про конкретні дії обвинуваченого направлені на скоєння злочину, щодо грошових коштів потерпілого, що свідчить про наявність в діях обвинуваченого та іншої особи складу злочину в виді шахрайства.

Відповідно до примітки до ст. 185 КК України, в великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Визначення судом розміру завданої шкоди, як злочином скоєним в великих розмірах ґрунтується на роз`ясненнях які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", вчинення особою декількох посягань на чуже майно, загальна вартість якого становить великий або особливо великий розмір, може бути кваліфіковано як викрадення, привласнення, розтрата майна чи заволодіння ним шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем у великих чи особливо великих розмірах лише в тому випадку, якщо такі діяння були вчинені одним способом і за обставин, які свідчать про умисел вчинити їх у великому розмірі. Викладене також стосується вчинення за таких обставин вимагання, що заподіяло майнову шкоду у великих або особливо великих розмірах. У випадках, коли умисел винного щодо розміру мав неконкретизований характер, вчинене слід кваліфікувати залежно від розміру фактично викраденого майна.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у обвинуваченого та іншої особи був умисел на привласнення шахрайським шляхом майна потерпілого, який був спрямований на отримання конкретної загальної суми за наслідками зловживання довірою потерпілого, а тому даючи оцінку діям обвинуваченого, суд враховує розмір завданої шкоди потерпілому, який перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину більше ніж в двісті п`ятдесять разів, що в сумі складає 116 215 гривень 26 копійок матеріальних збитків.

Таким чином, суд вважає, що вказані вище докази у відповідності до вимог ст. ст. 85, 86 КПК України є належними, допустимими та достовірними, оскільки отримані в порядку встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Кожен з наведених вище письмових доказів окремо, а також у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні є достатніми та підтверджують існування обставин встановлених в судовому засіданні, які мають значення для кримінального провадження та повністю доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст.190 КК України та ч.3 ст.358 КК України.

Невизнання вини обвинуваченим в пред`явленому обвинуваченні суд вважає, що це є його способом захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнути від кримінальної відповідальності за вчинені ним злочинні дії.

Суд вважає, що сторона обвинувачення в судовому засіданні поза розумним сумнівом довела винуватість в скоєнні злочину обвинуваченим разом з невстановленою особою.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що докази по справі є належними, допустимими, достовірними, достатніми які повністю доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він не скоював злочин судом ретельно перевірені, суд вважає,що такі доводи не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані показами потерпілого і свідків та дослідженими судом письмовими доказами.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_7 та інша особа, діючи разом, шляхом зловживання довірою потерпілого, незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 , в сумі 116 215 гривень 26 копійок, тим самим завдавши потерпілому матеріальні збити на вказану суму, що є великим розміром.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попереднью змовою групою осіб у великих розмірах.

Також дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 3 ст.358 КК України за кваліфікуючими ознаками - використання завідомо підробленого документа (в редакції КК України 2001 року).
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та враховує наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України, та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченою злочину проти власності, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким.

При цьому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер корисливого злочину, наслідки вчинення злочину, розмір завданої шкоди потерпілому, особу обвинуваченого його соціальний статус, його стан здоров`я, що він хворіє, оскільки згідно наданого документу переніс інфаркт, що має сім`ю та має постійне місце мешкання, що позитивно характеризується, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, судимості не має, також суд вважає необхідним врахувати наступні такі обставини скоєння злочину як те, що потерпілому достовірно було відомо, що він вступає в угоду на куплю продаж залогового автомобіля на який законом заборонено відчуження і в той же час добровільно віддає свої гроші належним чином не оформивши угоду, що гроші потерпілий передавав не власнику автомобіля а іншим особам, що відповідно зі ст. 66 КК України вказані обставини пом`якшують покарання, що обставини які обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України не встановлені, відповідно враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку, про призначення обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 статті 190 КК України та враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливим без ізоляції від суспільства та про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 та ст.76 КК України призначеного судом в виді позбавлення волі з випробуванням.

При викладених обставинах суд вважає що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Згідно зі ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову чи моральну шкоду, має право під час кримінального провадження подати цивільний позов до обвинуваченої особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями обвинуваченої особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Тому суд, враховуючи доведення вини обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні злочину, щодо потерпілого ОСОБА_7 передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого про стягнення на користь потерпілого матеріальної шкоди спричиненої злочином та надані суду письмові розрахунки, щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 394 903 грн. 74 коп., що відповідає 14 700 доларів США на момент подачі позову в суд, якими саме незаконно заволодів обвинувачений, як коштами потерпілого, про стягнення понесених судових витрат у сумі 4 000 гривень, а також про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень та оплату державного мита в сумі 380 гр. приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та його представник позовні вимоги підтримали в у повному обсязі, просили задовольнити з наведених у цивільному позові підстав та наданих суду доказів, досліджених в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник цивільний позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, вислухавши сторони по справі, дослідивши їх доводи та заперечення, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що потерпілий надав суду належні докази в підтвердження позову про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14 700 доларів США що відповідає 394 903 грн. 74 коп. на момент подачі позову в суд, а також про стягнення понесених судових витрат у сумі 4 380 гривень, тому вказані вимоги потерпілого підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В роз`ясненні в п. «5» постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні. Суд, зокрема повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, про те що спільними діями обвинуваченого та невстановленої особи завдано моральну шкоду позивачу ( потерпілому) ОСОБА_7 , тому обвинувачений, як вважає суд, несе відповідальність перед потерпілим за спричинення йому моральної шкоди.

Судом встановлено, що потерпілий та члени його сім`ї по вині обвинуваченого перенесли емоційні страждання через порушення звичайного способу життя, через негативний вплив на стан здоров`я та психічний стан через скоєний злочин щодо нього.

При таких обставинах підлягає стягненню з обвинуваченого на користь позивача ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі по 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривен.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При таких обставинах підлягає стягненню з обвинуваченого на користь позивача ОСОБА_55 судові витрати по 4 380 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 373,374, 376 КПК України, ст.ст.23,1166,1167 ЦК України, суд, -

У х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст.358 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.

-за ч.3 ст.358 КК України (в редакції КК України 2001 року) - у виді обмеження волі строком на 1(один) рік.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 матеріальну та моральну шкоду спричинену злочином - задовольнити частково, стягнути шкоду частково.

Стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду на користь ОСОБА_5 в розмірі 394 903 гривень 74 коп.,15 000 гривень моральної шкоди, 4 308 судових витрат, а всього стягнути кошти в розмірі 414 283(чотириста чотирнадцять тисяч двісті вісімдесять три) гривні 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 6 696 гривні за проведення судової почеркознавчої експертизи Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за висновком експерта №5763/02 від 23.03.2017;
Речові докази зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його оголошення, шляхом подачі скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1