Ухвала

Іменем України

16 травня 2018 р.

м. Київ

Справа № 748/636/16
Провадження № 51-6107 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 лютого 2018 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2017 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Седнів Чернігівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років; за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, починаючи з 03 січня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день за один день.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь держави 18 594 грн. 17 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 158 500 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 658 500 грн.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 лютого 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 26 грудня 2015 року, у вечірній час, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у буд. АДРЕСА_2 , під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою умисного убивства, завдав ОСОБА_7 не менше двох ударів сокирою в область голови, від яких потерпілий помер на місці події.
Продовжуючи злочинні дії, 27 грудня 2015 року у вечірній час ОСОБА_5 у вищезазначеному будинку, де вчинив вбивство ОСОБА_7 , умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на загальну суму 5 067 грн. 40 коп.
Після вчинення крадіжки, ОСОБА_5 з метою знищення слідів свого перебування у вказаному будинку та вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 , використовуючи запальничку, умисно підпалив простирадло, яке лежало на дивані в одній з кімнат будинку, на якому перебував труп ОСОБА_7 , після чого з місця злочину втік.
Через підпал будинку в пожежі було знищено майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 170 848 грн. 32 коп., пошкодженням конструктивних елементів житлового будинку, що належить потерпілій ОСОБА_6 , була завдана матеріальна шкода на загальну суму 228 665 грн. 32 коп.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Вважає, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, яке полягало у ненаданні йому можливості для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи в повному обсязі на стадії судового розгляду. Крім того, вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом не взято до уваги, обставину, що його пом`якшує, а саме: активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало у згоді обвинуваченого на проведення слідчого експерименту, під час якого він розповів про всі обставини скоєння злочинів. Окрім цього, захисник наголошує на тому, що й апеляційний суд не встановив і не підтвердив наявність вищевказаної обставини, яка пом`якшує покарання засудженому, в повній мірі не врахував вимоги ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України та не взяв до уваги той факт, що під час судового засідання в суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_5 щиро розкаювався в заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_7 . Крім того, відшкодувати шкоду потерпілій засуджений не мав змоги, у зв`язку з відсутністю у нього коштів та неможливістю їх заробити, оскільки з моменту затримання 03.01.2016 року постійно перебуває під вартою. Цим, на думку захисника, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 115 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Захисник ОСОБА_9 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував тяжкість злочинів за їх видом (категорією), які згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином (ч. 1 ст. 115 КК України), тяжким злочином (ч. 2 ст. 194 КК України) і злочином середньої тяжкості (ч. 1 ст. 185 КК України), зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених діянь відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочинів виходячи з конкретних обставин їх вчинення. Крім того, суд врахував обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, протягом 2015 року чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого. Обставин, що помякшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_5 покарання, яке є співмірним скоєним злочинам, у виді позбавлення волі в межах санкції частин статей обвинувачення, за якими кваліфіковано його дії, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду, зазначивши, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд в повній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів, обставини їх вчинення, наслідки, що настали, особу винного, який критично не засуджує своєї поведінки, не висловлює жалю з приводу вчиненого, не просив у потерпілих пробачення, не відшкодував завданої шкоди і призначив покарання, яке є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретизуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та (або) характеристику особи винного, згідно з КК України виступають самостійним чинником, який має значення для індивідуалізації покарання.
Однак, доводи захисника про те, що суд не взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , а саме його активне сприяння розкриттю злочину, є неспроможними, оскільки таке сприяння має бути поєднано із визнанням вини та щирим каяттям за вчинений злочин. Як вбачається з копій судових рішень, засуджений в суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, а також не визнав повністю цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 . Під час апеляційного розгляду обвинувачений послідовно розповів про обставини смерті ОСОБА_7 , однак критично не засуджує своєї поведінки, не висловлює жалю з приводу вчиненого, та не просив у потерпілих пробачення.
Таким чином, колегія суддів вважає, щозазначені у касаційній скарзі обставини, які на думку захисника мають пом`якшити покарання ОСОБА_5 , є неспроможними, судами не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання і тому суд касаційної інстанціїне вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про порушення права засудженого ОСОБА_5 на захист через обмеження у часі на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд аналогічні за змістом доводи засудженого ОСОБА_5 , належним чином проаналізував та дав на них мотивовану відповідь. Так, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що засуджений ОСОБА_5 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі в період з 30.09.2016 року по 10.10.2016 року, що підтверджується його розписками; 18.10.2016 року ОСОБА_5 було видано копії висновків ряду експертиз; 20.10.2016 року обвинувачений у повному обсязі був ознайомлений з усіма технічними записами, які містяться у матеріалах справи; в період з 13.02.2017 року по 23.02.2017 року ОСОБА_5 був повторно ознайомлений з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі,що підтверджується його власноруч написаними розписками. Втретє ОСОБА_5 знайомився з матеріалами кримінального провадження у вересні 2017 року. За три візити судового розпорядника до слідчого ізолятору, обвинувачений ознайомився тільки з томом першим кримінального провадження, що свідчить про зловживання з його боку та затягування судового розгляду. Після ухвалення вироку суду 24.11.2017 року на клопотання обвинуваченого суд вкотре надав йому можливість ознайомитись з матеріалами справи, ухвалив рішення про тимчасове залишення його в умовах слідчого ізолятору, однак ОСОБА_5 не скористався наданим йому правом та не ознайомився з матеріалами справи у повному обсязі, посилаючись на головний та зубний біль.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на позицію Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України», в якому зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів погоджується з апеляційним судом, який зазначив, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 намагався затягнути час, зловживав наданим йому правом, відмовлявся знайомитись, посилаючись на головний та зубний біль. Подальше ознайомлення було можливе, оскільки з довідки медичної частини слідчого ізолятору вбачається, що ОСОБА_5 не звертався за медичною допомогою з жодними скаргами на стан свого здоров`я.
Апеляційна інстанція дійшла правильного висновку, що своїми правами на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 зловживав, незважаючи на те, що суд йому сприяв у цьому, дозволяючи ознайомлення з матеріалами кримінального провадження поза стадіями кримінального процесу, коли таке ознайомлення надається. А тому такі дії суду, не можуть розцінюватися як порушення права на захист, оскільки такого порушення допущено не було.
Таки чином, апеляційний суд розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 дотримався вимог ст. 419 КПК України.

Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 лютого 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3