АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 12.06.2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого: 1) 22.03.1993 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст. 81 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 46 КК України звільнений з зали суду; 2) 09.06.1993 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ст. 81 ч. 3 КК України до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 22.06.1996 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст. 196-1 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік; 4) 02.06.1998 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст. 101 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 5) 25.08.1998 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 141 ч. 2, ст. 42 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна; 6) 30.06.2004 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; 7) 26.04.2007 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст. 309 ч. 1, 71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; 8) 29.07.2010 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ст. 309 ч. 2, ст. 317 ч. 1, 70, КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання за даною статтею у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання змінено на тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, взявши під варту з зали суду.

Кримінальне провадження №11-кп/794/332/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_8
ЄУН №726/1049/18 Доповідач: ОСОБА_1

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу фактичного затримання, а саме, з 12.06.2018 року з 13.00 год.

Вирішено питання із речовими доказами по справі.

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга від обвинуваченого ОСОБА_7 , який просить вирок районного суду в частині призначеного йому покарання змінити, пом`якшивши призначене районним судом покарання.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі було враховано сукупність всіх даних, що його характеризують, зокрема, що в нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей. Судом безпідставно було враховано обставиною, що обтяжує його покарання те, що він перебуває на обліку у лікаря психіатра. Також вважає, що слідчим безпідставно не було зібрано характеризуючі дані з місця його роботи та місця проживання, що позбавило суд можливості врахувати їх при призначенні йому більш м`якого покарання.

Від інших учасників кримінального провадження апеляцій та заперечень на апеляційну скаргу обвинуваченого не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану ним апеляцію, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, надавши обвинуваченому право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, обвинувачений ОСОБА_7 15.05.2018, близько 10 години 30 хвилин, переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, проник на територію підприємства ВАТ «Чернівцький емальзавод Карпати», що по вул. Заводській, 19, в м. Чернівці, де в подальшому шляхом злому дерев`яного вікна проник до приміщення штампувального цеху, де використовуючи наявний в нього інструмент, таємно, умисно, повторно, протиправно намагався викрасти силовий кабель, який був приєднаний до тельферних моторів розміщених у вищевказаному цеху.

Однак, свій злочинний умисел до кінця не довів, з причин, що не залежали від його волі, так як був помічений та зупинений працівниками охорони вищевказаного підприємства, чим своїми умисними діями спричинив майнову шкоду ВАТ «Чернівці емальзавод Карпати» на загальну суму 19 980 гривень.

Вина ОСОБА_7 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у приміщення, вчиненого повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і в апеляції не оспорюються.

А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій.

Що стосується призначеного покарання, то воно обране обвинуваченому ОСОБА_7 в основному з врахуванням вимог ст.ст.65-67 КК України.

При цьому районний суд вірно послався на ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є незакінченим, умисним, корисливим, тяжким, в результаті вчинення якого потерпілій стороні фактично не було спричинено майнової шкоди, оскільки обвинуваченого було затримано на місці скоєння злочину; особу ОСОБА_7 , який повністю визнав вину, щиро розкаявся, матеріальну шкоду відшкодував, не працює, на даний час не перебуває на обліку у лікаря психіатра, а перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, даний злочин вчинив в період не знятих та не погашених судимостей за попередні злочини. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано: щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів.

В той же час, відповідно до п.п.2,8 ПП ВСУ №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Однак дані вимоги закону районним судом було дотримано не в повній мірі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпіла сторона ніяких претензій до обвинуваченого не має, інкримінований обвинуваченому злочин є незакінченим, тобто, матеріальна шкода фактично не була заподіяна потерпілому, а представник потерпілого в суді не просив суворо карати обвинуваченого. Всі ці обставини, на думку колегії суддів, пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому із врахуванням поведінки обвинуваченого після скоєного злочину, який більше будь-яких правопорушень не вчиняв, а потерпілий не просив суд суворо покарати обвинуваченого, вважає за можливе застосувати до нього вимоги ст.69 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченого ст.185 ч.3 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які могли б потягнути за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 12.06.2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
__________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2