ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження №1-кс/201/6147/2018
У Х В А Л А
Іменем України

04 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного в межах кримінального провадження № 0000937 від 11.03.2017р. ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 від 26.07.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні№0000937 від 11.03.2017р. ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 від 26.07.2018р. було накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21124, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований ОСОБА_5 , шляхом заборони власнику та будь-яким іншим особам відчуження, користування та розпорядження.

Просить скасувати накладений арешт нерухомого майна, обґрунтовуючи свою позицію тим, що арешт є непоґрунтованим, заявниця незаконно обмежена у праві власності і користуванні власністю.

ОСОБА_3 надала до суду письмову заяву, в якій просить її клопотання задовольнити в повному обсязі.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 від 26.07.2018р. було задоволено клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000937 від 11.03.2017р.за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21124, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 , шляхом заборони власнику та будь-яким іншим особам відчуження, користування та розпорядження.

Приймаючи таке рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя виходив з того, що кримінальне провадження розпочате на підставі заяви ОСОБА_7 , поданої до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, про те, що 11.03.2017р. близько о 06:40 годин невстановлена особа, перебуваючи біля будинку №4, за адресою: м. Дніпро, провулок Радянський, заволоділа автомобілем марки ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, VIN НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_8 .

Під час допиту потерпілий пояснив, що 10.03.2017р. о 22:00 годині він залишив автомобіль ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, VIN НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , яким користувався та який на праві власності належав ОСОБА_8 у дворі біля будинку АДРЕСА_1 . Наступного ранку 11.03.2017 р. близько о 06:40 годин виявив відсутність свого автомобілю.

Під час додаткового допиту потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 08.07.2018р. виявив автомобіль ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке Шосе, буд. 2, сірого кольору який за зовнішніми ознаками дуже схожий на його автомобіль, який впізнав його за характерними рисами у вигляді вкручених саморізів у торпеді автомобіля та спеціального бортового комп`ютера, який встановлювався додатково.

Вищевказаний автомобіль ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , 08.07.2018р. у період часу з 12:45 до 13:15 було оглянуто та вилучено до спеціального майданчика Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Візуальним оглядом підкапотного простору було встановлено, що права стійка амортизатора на якій знаходиться номер кузова автомобіля НОМЕР_2 має сліди втручання та візуально вварена не в умовах заводу виробника.

Крім того, під час досудового розслідування було встановлено, що після зміни номер кузова автомобіля з VIN НОМЕР_5 , НОМЕР_6 на НОМЕР_2 автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3

09.07.2018 року автомобіль ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску кузов НОМЕР_2 , сірого кольору, зареєстрований за ОСОБА_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадження № 0000937.

Слідчий, обґрунтовуючи підстави для арешту, посилався на те, що автомобіль набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення. Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може привести до втрати майна, а саме, вивезення транспортного засобу за межі території України, нанесення непоправної істотної шкоди та ввести в оману слідство, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні №0000937, та може сприяти вчиненню нових злочинів, в тому числі, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно.

Ухвалюючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки автомобіль ВАЗ 21124, д.н.з. НОМЕР_1 , який на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_3 , є предметом злочину, суддя слідчий дійшов висновку про те, що він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Крім того, постановою старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 09.07.2018р. автомобіль ВАЗ 21124, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, кузов НОМЕР_2 , сірого кольору, який зареєстровано за ОСОБА_3 , був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000937 від 11.03.2017 року.

Автомобіль є предметом злочину, його було вилучено 08.07.2018р. після проведення огляду транспортного засобу згідно протоколу огляду транспортного засобу від 08.07.2018р., складеного слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 .

Арешт накладено з метою збереження речових доказів та недопущення зникнення, втрати або пошкодження зазначеного майна, яке є засобом і знаряддям вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, та яке має доказове значення по кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання, а саме в частині заборони ви користування транспортного засобу, оскільки на даний час проведена експертиза зазначеного автомобіля згідно висновку експерта від 05.09.2018 року за № 4/4.4/158, та про проведення будь яких інших слідчих дій відомостей не має.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 333,350, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного в межах кримінального провадження № 0000937 від 11.03.2017р. ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 від 26.07.2018р задовольнити.

Скасувати частково накладений ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2018 року арешт а саме: автомобіль ВАЗ 21124 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в частині користування майном, залишивши арешт в частині заборони відчуження даного автомобіля.

Передати на відповідальне зберігання без права відчуження арештоване майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21124 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , законному володільцю ОСОБА_3 .

Зобов`язати власника автомобіль ВАЗ 21124 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2 ОСОБА_3 зберігати даний транспортний засіб у належному технічному стані до вирішення даного кримінального провадження по суті.

Копію даної ухвали направити до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для негайного виконання.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1