АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
представників власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги директора ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ» ОСОБА_7 та директора ТОВ "МОРИНЕР" ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтриманні державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках:
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ» ОСОБА_7 та директор ТОВ "МОРИНЕР" ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Директор ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ» ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ».
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що накладення арешту на грошові кошти повністю блокує господарську діяльність товариства, а також не дає можливості виплачувати заробітну плату працівникам та сплачувати обов`язкові платежі та збори.
Окрім цього апелянт зазначає, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містять заарештовані грошові кошти, а також яким чином вказані кошти можуть бути використані, як знаряддя злочину. Тобто вважає, що вони не відповідають критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що з клопотання та додатків до нього неможливо встановити, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «МОРИНЕР" відкритому у АТ "ОТП Банк", набуті кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, тобто недоведена відповідність даних грошових коштів критеріям речового доказу, а тому вважає, що відсутня правова підстава для арешту грошових коштів на зазначеному рахунку.
Посилається на те, що відповідно до листа АТ "ОТП Банк" №300-3-300-3/705 від 05.07.2018 підприємство ТОВ «МОРИНЕР" за період діяльності з 02.09.2016 року по 02.07.2018 року не мало будь-яких фінансових операцій, які б проходили по рахунку № НОМЕР_9 . Вважає, даний лист підтверджує, що у ТОВ "МОРИНЕР" відсутні рахунки у цінних паперах, що свідчить про відсутність будь-яких операцій з купівлі-продажу цінних паперів.
Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то як зазначає апелянт розгляд клопотання проводився без виклику представника підприємства, а апеляційна скарга подана в 5-й строк після отримання копії судового рішення.
Однак, до початку розгляду апеляційних скарг, до суду апеляційної інстанції надійшла письмова заява директора ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ» ОСОБА_7 про відмову від апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року.
Згідно ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, може відмовитись від апеляційної скарги тільки за згодою підозрюваного, обвинуваченого. Якщо ухвала суду першої інстанції не була оскаржена іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
З огляду на вище викладене, як вважає колегія суддів, апеляційне провадження за апеляційною скаргою директора ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року, підлягає закриттю.
Заслухавши доповідь судді, думку представників власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
24.07.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання детектива, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до правильного висновку, що клопотання сторони обвинувачення відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність стороною обвинувачення відповідності арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є необґрунтованими та такими, які спростовуються наданими матеріалами провадження.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, слід визнати непереконливими.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою директора ТОВ «ПРАЙМ ФІНЕКСПЕРТ» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року, підлягає закриттю, у зв`язку із відмовою апелянта від апеляційної скарги.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4058 /2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1