АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/867/18 Справа № 216/2655/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2018 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України по кримінальному провадженню № 0000217,-

встановила:

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28 червня 2018 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , на строк 50 днів, тобто до 17 год. 45 хв. з визначенням застави у розмірі 528 600 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 307 ч. 3 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає, однак підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Слідчий суддя вважає, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування, прокурора, суду. Про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 307 ч. 3 КК України, з метою уникнення вказаного покарання, не маючи постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, утриманців, може безперешкодно змінити місце свого мешкання, що у подальшому може ускладнити процес встановлення його місцезнаходження та вплинути на розумність строків досудового розслідування та судового розгляду. Також ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки у нього відсутнє постійне джерело доходів, що може спонукати до продовження злочинної діяльності, в якій він підозрюється, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом було розглянуто питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою зазначеного у клопотанні, однак застосувати більш м`який запобіжний захід на думку слідчого судді неможливо, а розмір застави може бути зменшено з урахуванням вищевикладеного майнового стану ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, нерухомості у власності немає, протилежного матеріали клопотання не містять.

Захисник не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням уточнень до неї просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у застосуванні до ОСОБА_7 будь-якого запобіжного заходу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що підозра є необгрунтованою, під час проведення обшуку було порушено право на захист затриманого в порядку ст. ст. 208-209 КПК

України, а саме: в момент затримання не були роз`яснені процесуальні права, а пам`ятка про права та обов`язки підозрюваної особи, на яку посилається прокурор, містить посилання на норми законодавчих актів, що втратили чинність або змінені, підозра затриманому ОСОБА_7 була вручена в 18.20 годин 26 червня 2018 року, тобто після сплину 24-годинного строку, передбаченого ч. 2 ст. 278 КПК України для вручення підозри з моменту затримання, але ухвалою слідчого судді Центрально-міського районного суду м. Кривою Рогу від 28 червня 2016 року скарга на незаконне затримання була задоволена і ОСОБА_7 негайно звільнений з-під варти як незаконно затриманий; не були доведені прокурором ризики та неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Вказує на необгрунтованість підозри, оскільки, враховуючи обставини затримання підозрюваного, відсутність відео фіксації безпосереднього моменту затримання, прибуття на місце затримання понятих через певний проміжок часу, то факт вилучення з автомобіля підозрюваного заборонених речовин та його

відбитків на пляшці, не свідчить беззаперечно про вчинення ним інкримінованого злочину та не спростовує його покази про те. що всі вилучені заборонені предмети йому були підкинуті працівниками поліції, які після його затримання та застосування наручників силою вклали йому в руку предмет округлої форми. Також наявність у розпорядженні органу досудового розслідування дактилокарт всіх затриманих надає можливість нанести відбитки затриманих на будь-який предмет (предмети) під час проведення дактилоскопічної експертизи, оскільки відеофіксація під час проведення експертизи не застосовувалася.

Зазначає апелянт і про те, що ризики, встановлені судом, жодним чином не підтверджені. Слідчий суддя помилково прийшов до висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, прокурора, суду. Проте такий висновок суперечить фактичним обставинам справи, оскільки судом було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 має матір ОСОБА_11 , котра хворіє на онкологічне захворіння, тому потребує постійного догляду. Наявність в нього рідного брата також не спростовує наявності міцних соціальних зв`язків, а навпаки свідчить про міцність таких соціальних зв`язків, і саме у м. Жовті Води. Той факт, що ОСОБА_7 з матір`ю не проживає, а проживає фактично в незареєстрованому шлюбі з цивільною дружиною, не спростовує наявності міцних соціальних зв`язків. Також, на думку апелянта, ґрунтується на припущеннях і висновок суду про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше не судимий. Про наявність вказаного ризику не може свідчити той факт, що у підозрюваного відсутнє постійне джерело доходів, що начебто може спонукати ното продовжити злочинну діяльність, в якій він підозрюється.

Також захисник вказує, що судом фактично не було розглянуто питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, і, крім того, встановлено завеликий розмір застави, оскільки прокурор не надав суду доказів матеріального становища підозрюваного, а припущення щодо значної вартості вилучених наркотичних засобів не свідчить про можливість внесення підозрюваним застави у запропонованому прокурором розмірі або у будь-якому іншому розмірі.

Звертає увагу сторона захисту і на те, що спочатку процесуальне керівництво у справі здійснювали група прокурорів у складі прокурора ОСОБА_12 та прокурора ОСОБА_13 . На підставі постанови керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 прокурори у кримінальному провадженні були замінені на прокурорів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується витягом з кримінальною провадження, наданим разом з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Будь-які поважні причини для заміни прокурорів, які унеможливлювали їх участь у даному кримінальному провадженні, на думку захисника, були відсутні. В зв`язку з цими обставинами прокурор ОСОБА_14 не мав права здійснювати процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, зокрема не мав права погоджувати підозру ОСОБА_7 ; погоджувати та підтримувати клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу: погоджувати та підтримувати клопотання про арешт майна тощо. В зв`язку з цим слідчим ОСОБА_16 та ОСОБА_10 і прокурору ОСОБА_14 був заявлений відвід. На теперішній час заява про відвід перебуває на розгляді у слідчого судді Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу. Таким чином підозра та клопотання про застосування запобіжного заходу є незаконними.

Під час апеляційного розгляду захисники та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу законною та обгрунтованою.

В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом першої інстанції чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Як вбачається з наданих матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.307 КК України внесено до ЄРДР 30 січня 2018 року за №0000217.

27 червня 2018 року старший слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням, погодженим з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_17 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. 193 КПК України, ст. 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства, а саме: показаннями свідка ОСОБА_18 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_18 ; показаннями свідка ОСОБА_19 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_19 ; протоколом обшуку автомобілю марки «CHEVROLET LACETTI» реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які приймали участь в якості понятих при проведенні обшуку автомобілю, яким керував ОСОБА_7 , яке мало місце 25.06.2018; протоколом затримання ОСОБА_7 ; висновком експерта №2/8.6/456 від 26.06.2018; висновком експерта №29/4.6/1307 від 26.06.2018; відеофіксацією обшуку від 25.06.2018 року.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" (п.55 Рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є також обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

В даному випадку обґрунтованими є висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим колегія суддів погоджується і вважає, що зазначені ризики є суттєвими, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не можуть їм запобігти.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи сторони захисту про те, що слідством не було доведено обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, безпідставними.

Доводи ж захисника про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі підозрюваного, що мало наслідком не розглянуте слідчим суддею питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисту про те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми п. 3 ч.5 ст. 182 КПК України призначив заставу у межах розміру для особливо тяжкого злочину, а саме верхньої його межі, встановивши, що застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тому апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2018 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4