справа № 216/1323/18

ВИРОК
іменем України
08 травня 2018 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українець, громадянин України, з професійно технічною освітою, не одружений, неповнолітніх дітей або інших осіб на утримані не має, учасником бойових дій не являється, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, командир машини зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного-ракетно артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч. 1 КК України,-
учасники кримінального провадження
обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
02.04.2014 року, на виконання указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та визначених завдань Центрального РВК м. Миколаїв, ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації, яку з 30.11.2014 року став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на посаді командира машини зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батерії зенітного рактно-артелерійського дивізіону військовому званні сержант.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з 30.11.2014 ОСОБА_3 , набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року.
В кінці грудня 2014 ОСОБА_3 , з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ).
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , 25.12.2014 року, приблизно 12 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
19.03.2018 біля 12 год. 00 хв., тобто більше ніж через один рік, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_3 , добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.
Отже, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, діючи з прямим умислом, самовільно без дозволу командування залишив військову частину, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 408 ч. 1 КК України, - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав, розкаявся та суду пояснив, що 02.04.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації, з 30.11.2014 року військову службу став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).
В кінці грудня 2014 року, він залишив розташування військової частини та попрямував до місця свого проживання, АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
19.03.2018 року зрозумівши хибність свого вчинку, добровільно з`явився в військову прокурату Криворізького гарнізоні і повідомив про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_3 , які полягали в самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитись від військової служби, за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину.
Обтяжуючі покарання обставини судом встановлено не було.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного та зважаючи на те, що судом встановленого значну сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та повне визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння досудовому та судовому слідству те, що обвинувачений раніше не судимий, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 408 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому основного покарання з випробування, якщо він протягом одного року не вичинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження які не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1