АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/1372/18 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 641/7736/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0002531 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0002531 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із забороною вчинення щодо неї будь-яких дій. Слідчий суддя, посилаючись на те, що вказана квартира є предметом вчинення злочину, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання. З таким рішенням слідчого судді не погодився ОСОБА_6 та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року скасувати, а клопотання слідчого залишити без задоволення в повному обсязі. Заявник також просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи це тим, що 06.08.2018 року він отримав лист з копією ухвали від 26.07.2018 року про відмову в задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, з тексту якої він дізнався про ухвалу слідчого судді від 17.11.2017 року. 14.08.2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про надання йому копії ухвали слідчого судді від 17.11.2017 року та 20.08.2018 року його представник отримав належним чином завірену копію судового рішення. Крім того, як зазначає ОСОБА_6 , він не був присутнім під час проголошення ухвали слідчого судді. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на законні підстави набуття ним квартири розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що йому не було повідомлено про підозру у контексті його правовідносин з ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 . Ані слідчий, ані потерпілі умисно не повідомили слідчому судді, що апеляційний суд Харківської області від 22.11.2016 року постановив рішення, яке набрало законної сили, яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 та вирішено виселити з квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Більш того слідчому судді не було повідомлено, що за цим судовим рішенням вже видані виконавчі листи, які були зверненні до виконання, та за якими відкриті виконавчі провадження. Не маючи такої інформації, слідчий суддя наклав арешт на майно із забороною вчиняти будь-які виконавчі дії, чим фактично заборонив виконувати судове рішення апеляційного суду від 22.11.2016 року, яке було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що суперечить висновкам Верховного суду України, викладених у зауваженнях та пропозиціях до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», де вказано, що дії суду щодо заборони виконання судових рішень, які набрали законної сили, є завідомо протиправними. Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 не є підозрюваним чи особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем квартири.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила підстави для задоволення клопотання про поновлення апеляційного строку та часткового задоволення апеляційних вимог. З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 про розгляд вказаного клопотання повідомлений не був, за результатами розгляду копія судового рішення йому не надсилалася. Враховуючи, що доводи ОСОБА_6 щодо дати отримання копії ухвали слідчого судді від 17.11.2017 року не спростовані, а прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явився, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання апелянта про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою. З клопотання слідчого встановлено, що в провадженні СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002531 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. У клопотанні його автор посилався на те, що в ході досудового розслідування було допитано у якості потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що у 2010 році у його матері виникла скрутна ситуація, щодо грошових коштів, бо вона працювала фізичною особою-підприємцем і вирішила отримати грошовий кредит, однак у той час всі банківські установи перестали надавати грошові кредити населенню. Через деякий час у газеті «Премьер» вона побачила оголошення про надання кредиту від фізичної особи населенню під доволі вигідну процентну ставку і вона зателефонувала. В ході телефонної бесіди невідомий молодий чоловік, який представився ОСОБА_9 , повідомив, що вона зможе отримати кредит, однак необхідно надати нерухоме майно у заставу. Враховуючи, що єдиним нерухомим майном, яке у них було це була квартира, яка оформлена на ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , вони вирішили передати дану квартиру, як заставу за отриманий кредит та підготували всі необхідні документи. 06.08.2010 року ОСОБА_7 разом зі своєю мамою приїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_10 , яка знаходиться по вул. Бакуліна у м. Харкові, точну адресу він не пам`ятає, де зустрілись з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Як вони пізніше дізнались, грошові кошти, які хотіли отримати у кредит їм надає не ОСОБА_9 , а безпосередньо ОСОБА_11 , та замість оформлення договору займу під заставу нерухомого майна вони повідомили, що необхідно оформити договір купівлі-продажу квартири, бо нібито, з їх слів, люди різні та багато хто не повертає грошові кошти отримані у кредит. Дана пропозиція їм одразу не сподобалась, але враховуючи, що вони їх завірили, що після повернення їм грошових коштів квартиру одразу перереєструють назад на ОСОБА_7 та той факт, що гроші потрібні були терміново ОСОБА_7 погодився, та підписав даний договір після чого було отримано від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США. Впродовж одного року, як і домовлялись з ОСОБА_11 , мати ОСОБА_7 повністю разом з процентами виплатила ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, але про отримання даних грошових коштів вони мають лише одну розписку, яка написана ОСОБА_11 особисто, а у інших випадках він просто приймав грошові кошти та казав, що ми один одному довіряємо і тому розписки це лише формальність. Після того, як грошові кошти ОСОБА_11 було сплачено у повному обсязі, він кудись зник і вони його не могли знайти та на всі відомі телефонні номери він не відповідав. Через деякий час ОСОБА_7 стало відомо, що ОСОБА_11 перебуває у місцях позбавлення волі за вчинення шахрайства з нерухомістю. Слідчий, посилаючись на те, що зазначена вище квартира є предметом злочину та доказом в даному кримінальному провадженні, з метою її збереження та забезпечення можливої конфіскації, просив накласти на неї арешт із забороною вчинення будь-яких дій в тому числі в рамках виконавчих проваджень. Частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. Під час апеляційного розгляду було встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.11.2016 року у справі № 641/6120/14-ц апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_12 було задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_13 про визнання осіб такими, що втратили право користування вказаною вище квартирою, усунення з їх боку перешкод в користуванні цією квартирою новим власником, примусове виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку задоволено частково, усунено ОСОБА_6 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , прийнято рішення про виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_2 та в задоволені позовних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , про визнання договору купівлі-продажу удаваним - відмовлено.
Розглядаючи цивільну справу, апеляційний суд встановив, що наявність правовідносин з договору позики між сторонами не свідчить про удаваність договору купівлі-продажу квартири від 6 серпня 2010 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Аналогічним чином не свідчить про удаваність правочину відсутність іншого житла у відповідачів за первинним позовом. Судом також з заяв ОСОБА_7 було встановлено, що останній як власник спірної квартири, в день укладання договору купівлі-продажу мав намір укласти саме цей договір, а не договір позики. Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_13 , остання повідомила, що їй відомі всі умови договору купівлі-продажу вказаної квартири. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 умисно оформили договір купівлі-продажу житлового будинку та цим договором приховали інший договір - договір застави житлового будинку чи договір позики грошових коштів, матеріали справи не містили.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.09.2017 року зазначене вище рішення апеляційного суду було залишено без змін. Звертаючись з клопотання про арешт вказаної вище квартири слідчий не надав слідчому судді вказаних судових рішень, якими встановлена відсутність в даному випадку підстав вважати, що мав місце удаваний правочин, як про це стверджує потерпілий, та не повідомив про існування цих рішень. Слідчим не було перевірено наявності обтяжень чи відкритого виконавчого провадження щодо цієї квартири, враховуючи наявність в матеріалах, доданих до клопотання, вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_15 до ОСОБА_7 про добровільне звільнення квартири, виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 10).
За відсутності вказаної інформації, та її оцінки, слідчим суддею прийняте передчасне рішення без урахування обставин, що мають значення для вирішення питання щодо накладення арешту на квартиру, враховуючи доводи клопотання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати, а матеріали клопотання повернути прокурору для усунення недоліків. Апеляційний суд також звертає увагу, що слідчий у клопотанні як на підставу для арешту майна вказав на необхідність врахування можливості конфіскації цього майна для відшкодування збитків. Однак, посилання на цю підставу передбачає наявність у кримінальному провадженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, хоча на час звернення із клопотання до слідчого судді слідчим не було вказано такої інформації.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на подачц апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року задовольнити, вказаний строк поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року скасувати, а матеріали клопотання повернути прокурору для усунення недоліків та приведення його у відповідність до вимог ст. 171 КПК України, надавши для цього строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий
Судді