Єдиний унікальний номер 1-15/2003
Провадження № 1-в/448/18/18
У Х В А Л А
Іменем України

10.05.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

та засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська подання фахівця Мостиського районного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_5 , погоджене начальником Мостиського районного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністтерства юстиції ОСОБА_6 , про звільнення від відбування покарання по закінченню терміну випробування засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, поляка, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого,

ВСТАНОВИВ:

Фахівець Мостиського РС з питань пробації ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним поданням, в якому зазначає, що 27.03.2003р. до Мостиського районного відділу КВІ УДПтСУ у Львівській області (правонаступником якого є сектор з питань пробації) поступило розпорядження про виконання вироку Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2003р., яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з наданням іспитового строку в 2 роки та без застосування ст.76 КК України.

Вказує, що відповідно до інформації Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.187, ч.3 ст.357 КК України за діяння, які мали місце під час іспитового строку. Однак, процесуальні рішення по даних кримінальних справах не прийняті, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаних злочинів не доведена.

Покликається на те, що засуджений ОСОБА_4 під час іспитового строку не ухилявся від відбування покарання, призначеного вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2003р.

З огляду на наведене, просить звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання по закінченню терміну випробування.

Представник сектору пробації ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву, в якій зазначила, що подання підтримує та просить розглядати таке за її відсутності.

ОСОБА_4 просив суд звільнити його від відбування покарання по закінченню іспитового строку.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , думку прокурора, котрий в судовому засіданні не заперечив проти задоволення подання, та проаналізувавши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має вирішувати зокрема питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений.

Відповідно до вимог ч.3 ст.75 КК України, умовою ухвалення рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є те, що він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

У відповідності до вимог ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.

Відповідно до ч.2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2003р. ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з наданням іспитового строку в 2 роки без застосування ст.76 КК України.

На момент розгляду зазначеного подання визначений засудженому ОСОБА_4 судом іспитовий строк випробування закінчився.

Як вбачається з особової справи №15/2003 засуджений ОСОБА_4 в період іспитового строку не притягувався до адміністративної відповідальності.

При цьому, протягом іспитового строку, зокрема у період 2004-2007р.р., органом досудового розслідування пред`явлено ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.187, ч.3 ст.357 КК України (по кримінальних справах за № 114-1120 від 17.08.2004р. та за №120-0191 від 06.01.2007р.).

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 09.09.2010р. кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, направлено для проведення додаткового розслідування.

Згідно інформації Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, наданої суду 04.04.2018р. за №2398/55/02, кримінальна справа №114-1120 від 17.08.2004р. по обвинуваченню ОСОБА_4 закрита.

Згідно інформації Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, наданої суду 20.04.2018р. за №3024/55/02, кримінальна справа №120-0191 від 06.01.2007р. по обвинуваченню ОСОБА_4 закрита.

Стаття 62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України визнають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).

Також ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, згідно ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

З урахуванням вказаних правових норм, передумовою скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі вчинення особою нового кримінального правопорушення під час іспитового строку чи відмови у задоволенні подання про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку на цій підставі може бути лише констатація судом вчинення такого злочину постановленням обвинувального вироку.

Листом Міністерства юстиції України № 52/241/48-18 від 16.01.2018 року роз`яснено, що після спливу визначеного судом іспитового строку у засудженого, навіть при наявності інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації повинен надсилати до суду подання про вирішення питання про звільнення його від призначеного покарання. Таку позицію було узгоджено під час робочої зустрічі представників Департаменту пробації МЮ України з представниками Вищого спеціалізованого суду України та Генеральної прокуратури України.

Підсумовуючи вищевикладене, зокрема те, що іспитовий строк встановлений ОСОБА_4 вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2003р. закінчився, такий не вчиняв адміністративних правопорушень, відносно ОСОБА_4 не ухвалено нового обвинувального вироку із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України, а порушені щодо нього кримінальні справи закриті на етапі досудового розслідування, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення подання Мостиського сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та звільнення ОСОБА_4 від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 75 КК України, ст.17, п.9 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання фахівця Мостиського сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_5 , погоджене начальником Мостиського районного сектору з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністтерства юстиції ОСОБА_6 , про звільнення від відбування покарання по закінченню терміну випробування засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням, згідно вироку Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2003р., по закінченню іспитового строку.

На ухвалу протягом семи днів з дня її проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1

Ухвала суду набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_1