Справа № 522/1144/18
Провадження № 1-кп/522/156/18
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта
18 червня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0007456 від 26.11.2017 року, по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Абаклія, Бессарабського району, Р. Молдова, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
-за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч .2 ст.187 КК України,
в с т а н о в и в:
До провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч .2 ст.187 КК України.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року призначено підготовче судове засідання у цій справі.
Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, посилаючись на те, що формулювання обвинувачення не конкретне, що є недопустимим.

Обвинувачений підтримав думку захисника про необхідність повернення обвинувального акта прокурору.
Прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, та всі зазначені порушення не є підставою для його повернення.
Потерпілий підтримав думку прокурора.
Суд, заслухавши думку сторін, розглянувши обвинувальний акт з додатками та клопотання сторони захисту прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин повинен містити інформацію, про час, дату, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що ставиться у вину обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання встановлених юридичних (об`єктивних і суб`єктивних), а також кваліфікуючих ознак, що визначають конкретне діяння як суспільно небезпечне.
Обвинувальний акт, який направлений до суду в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить конкретного формулювання обвинувачення, а містить тільки повторний фактичний виклад обставин, що на думку суду, є порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до вимог ст. 42 КПК України, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що випливає з практики ЄСПЛ а саме: у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51);
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 зазначив, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношення обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії" зазначено, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ... .
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Слід зазначити, що обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.
Однак, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення є ідентичними. Крім того, в обвинувальному акті є посилання, що співучасником ОСОБА_4 був ОСОБА_6 , однак він не є учасником даного кримінального провадження, та посилання на вчинення останнім кримінального правопорушення в такому випадку є передчасним та необґрунтованим.

Крім цього, як вбачається із обвинувального акта, наявний розмір матеріальної шкоди однак із реєстру матеріалів досудових розслідувань не вбачається наявність висновку експерта про встановлення розміру матеріальних збитків, що у відповідності до вимог ст. 242 КПК України є обов`язковим.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, про неможливість призначити даний акт до судового розгляду і необхідним буде надати розумний строк прокурору для усунення вказаних недоліків.
Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що наявні ризики, що останній може вчинити дії передбачені п.п.1, 3,4,5 ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні захисник та обвинувачений заперечили проти застосування тримання під вартою, посилаючись на тривалість обмеження права особи щодо вільного пересування, та відсутність відповідних ризиків.
Суд, заслухавши думку сторін, прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У своєму клопотанні прокурор не наводить належних доводів, щодо обставин, які б вказували на обґрунтовану підозру ОСОБА_4 , та не доводить ризиків, що останній може порушити покладені на нього процесуальні обов`язки, на підставі чого суд розцінює таке клопотання як необґрунтоване, та вважає за неможливе його задоволення.
Керуючись ст.ст. 291, 314-316, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за в ЄРДР за № 0007456 від 26.11.2017 року, по обвинуваченню: ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків вказаних в ухвалі, надавши строк 7 (сім) робочих днів з моменту набрання ухвалою законної сили.
У задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 - відмовити, звільнивши з-під варти в залі суду.
Ухвала може бути оскаржена сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .

18.06.2018