Номер провадження: 11-сс/785/920/18
Номер справи місцевого суду: 496/1871/18
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна ,-

ВСТАНОВИВ:
Оскарженою ухвалою в задоволенні клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на екскаватор гусеничний р.н. НОМЕР_1 марки «JCB JS330LC» 2007 року випуску що являється речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000450 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме: заборонивши власнику (законному користувачу) розпорядитися ним (знищити, відчужити, тощо). Прокурор посилається на те, що екскаватор гусеничний р.н. 27836 ВН марки «JCB JS330LC» 2007 року випуску, який повернутий на відповідальне зберігання являється речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. В теперішній час в рамках досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на вказане майно у зв`язку з тим, що є ризики в тому, що вказане майно буде пошкоджено або передано іншому власнику з метою його подальшого відчуження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цьогоКодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ст. 173 ч.2 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як встановлено судом першої інстанції, 15.05.2018 року до Біляївського ВП надійшло повідомлення, про те, що 15.05.2018 року, близько 12 год. 10 хв., біля лісосмуги, що розташована на території Великодальницької сільради Біляївського району Одеської області, ділянка а/д «Одеса-Рені» 20 км +500 м (напрямок руху від м. Одеса до с. Розселенець Біляївського району Одеської області), група невідомих осіб, за допомогою спец. техніки викопують чавунні труби. (ЄО №2912).
Даний факт був зареєстрований в ЖЄО Біляївського ВП ГУ НП в Одеській області за №2912 від 15.05.2018 року та відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000450 від 16.05.2018 року за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
У ході огляду місця події від 15.05.2018 року за адресою: Одеська область Біляївський район а/д «Одеса-Рені» 20 км +500 м у полі виявлено гусеничний екскаватор марки «JCB JS330LC». Поряд з ним виявлено канаву зі свіжоскопаним ґрунтом, поряд з якою були розташовані 7 фрагментів чавунної труби довжиною по 4 м. кожна, на поверхні ковша екскаватора свіжоскопаний ґрунт, за візуальними ознаками схожий на такий як в канаві. З місця події нічого не вилучалося. Водій екскаватора ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 , який пояснив, що працює у ТОВ «Ростгруп». 15.05.2018 року за вказівкою свого керівництва прибув за вказаною адресою та за їх командою проводив земельні та демонтажні роботи. Далі, у ході досудового розслідування встановлено, що, згідно свідоцтва про реєстрації машини серія НОМЕР_2 екскаватор гусеничний р.н. НОМЕР_1 марки «JCB JS330LC» 2007 року випуску заводський номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 . 16.05.2018 року екскаватор гусеничний р.н. НОМЕР_1 марки «JCB JS330LC» 2007 року випуску передано на зберігання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ч.1 ст. 185 КК України, визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. З об`єктивної сторони крадіжка відносить до злочинів з матеріальним складом. Тому, крім діяння (таємного викрадення), обов`язковими її ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинений зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.
Відповідно до інформаційного листа від Департаменту міського господарства, вбачається що, рішенням Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5582-VI (зі змінами) головний водовід №1 (чавун, труби) Ду=750, довжиною 28000п/м, виключений та списаний із складу цілісного майнового комплексу КП «Одесаводоканал», що орендує ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відповідно до договору оренди, затверджено рішенням Одеської міської ради від 17.12.2003 року №2038 (а.с. 15).
Тому слідчий суддя вірно відмовив у задоволені клопотання про арешт майна, у зв`язку з тим, що слідчим не доведено необхідність такого арешту.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. 170-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна- залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3