ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/780/18 Справа № 203/1353/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000677 від 13.03.2018 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Дніпропетровська, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої, останній раз:
- 09.09.2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року, ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено їй покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у вигляді одного року обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України у вигляді одного року обмеження волі. У відповідності до вимог ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді одного року обмеження волі.
На підставі ст.ст.71,72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2016 року, та остаточно визначено покарання у вигляді 2 років та 1 місяця позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною в тому, що в період з кінця грудня 2017 року по 12.03.2018 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 зустрілась із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_9 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження). Під час бесіди останній запропонував ОСОБА_7 послуги з виготовлення паспорту громадянина України на ім`я іншої особи, шляхом вклеювання фотокартки з зображенням ОСОБА_7 , з метою отримання останньою на ім`я іншої особи розрахункової картки ПАТ КБ «ПриватБанк».
Після цього ОСОБА_7 у день зустрічі з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_9 , у кінці грудня 2017 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, перебуваючи у приміщенні торгівельного центру «Експресс», що розташований за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 13, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на підробку офіційного документа, який видається установою і надає права з метою його подальшого використання для оформлення розрахункової картки у ПАТ КБ «Приват-Банк», передала фотокартку зі своїм зображенням невстановленій досудовим розслідуванням особі на ім`я ОСОБА_9 , при цьому усвідомлюючи, що в паспорт громадянина України на ім`я іншої особи будуть внесені завідомо неправдиві відомості, а саме змінена фотокартка на першій сторінці, що не відповідає дійсності, тим самим, здійснила сприяння (пособництво) вчиненню кримінального правопорушення. В подальшому зазначена вище невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_9 здійснила підроблення офіційного документа шляхом вклеювання фотокартки з зображенням ОСОБА_7 до оригіналу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Красногвардійським PB ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 19.09.2014, на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого використання ОСОБА_7 для оформлення розрахункової картки в ПАТ КБ «ПриватБанк», після чого 12.03.2018 року о 10:00 годині, перебуваючи на території центрального автовокзалу, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, 10, передав його ОСОБА_7 .
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 12.03.2018 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» № 117, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Пастера, 6-А, достовірно знаючи, що вона не є особою на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, пред`явила менеджеру відділення № 117 ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_11 , оригінал паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 19.09.2014 Красногвардійським районним відділом Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, тим самим використала завідомо підроблений документ, з метою оформлення розрахункової картки. Пред`явлений ОСОБА_7 паспорт громадянина України викликав у менеджера відділення № 117 ПАТ КБ «ПриватБанк» сумніви, після чого ним викликано СОГ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити свій вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць. На підставі ч.1,4 ст.71 з урахуванням вимог ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2016 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, вказуючи про визначення остаточного покарання шляхом часткового складання призначених покарань, фактично поглинув призначені покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_7 та попередженню вчиненню нею нових злочинів, буде покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць, та на підставі ч.1,4 ст.71 з урахуванням вимог ст.72 КК України у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченої, яка не заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачену, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується, тому апеляційним судом не розглядається.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до ст.. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Окрім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у абз.2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд має право визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 призначено покарання за злочини, передбачені за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, у вигляді 1 року обмеження волі за кожен з них, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, і шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
Таким чином, в порушення вищевказаних вимог законодавства, суд першої інстанції, вказуючи про визначення остаточного покарання шляхом часткового складання призначених покарань фактично поглинув призначені покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, п.3 ч.1 ст. 413 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 припустився неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, і відповідно до ст.420 КПК України, з урахуванням викладеного, вирок щодо обвинуваченої таким, що підлягає скасуванню з постановленням свого вироку в частині призначення обвинуваченій покарання.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання :
- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік,
- за ч.4 ст.358 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 1 місяць.
На підставі ч.1,4 ст.71 з урахуванням вимог ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2016 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4