ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року
м. Київ

справа № 216/825/15-к

провадження № 51-3842 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299, щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК.
Постановлені у справі вироки, оскаржуване судове рішення та встановлені обставини
За вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 5 листопада 2015 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 187 КК - на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його особистою власністю; ч. 2 ст. 263 КК - на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його особистою власністю. На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2012 року і призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у провадженні.
Судом ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні в м. Кривому Розі за обставин, викладених у вироку, нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя потерпілого, особою, яка раніше вчиняла розбій, а також у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Як установив суд, 2 лютого 2015 року, близько 1:15, ОСОБА_5 перебував в автомобілі марки «Форд Транзит» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_8 . Під час руху цього транспортного засобу на вул. Українській, 137-а у м. Кривому Розі, засуджений приставивши ножа до шиї ОСОБА_8 і погрожуючи його застосувати, заволодів належними потерпілому 150 грн та мобільним телефоном «LG Optimus» вартістю 2000 грн.
Крім того, у середині грудня 2014 р. на площі Визволення ОСОБА_5 отримав від невстановленої слідством особи ніж, який є колючо-ріжучою холодною зброєю, виготовленою саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення. Цей ніж засуджений носив при собі без передбаченого законом дозволу до часу його вилучення 2 лютого 2015 року близько 4:00 працівниками правоохоронних органів.

Апеляційний суд Дніпропетровської області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора 13 грудня 2016 року, скасував вирок місцевого суду в частині заходу примусу і постановив новий вирок, яким призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 187 КК - на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його особистою власністю; ч. 2 ст. 263 КК - на строк 1 рік, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів - на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його особистою власністю. На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2012 року і призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений ОСОБА_5 просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати постановлені щодо нього вироки і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи свою позицію, засуджений зазначає, що всупереч ст. 336 КПК допит потерпілого було проведено в режимі відеозвязку в програмі Скайп; останнього не було приведено до присяги, не вручено йому пам`ятку про права та обов`язки, не попереджено про кримінальну відповідальність за неправдиві показання. У зв`язку з цим скаржник вважає, що показання потерпілого, покладені в основу оспорюваних рішень, є недопустимим доказом. Крім того, за твердженням ОСОБА_5 , сторона захисту не мала можливості допитати потерпілого.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу; прокурор вважав, що її слід задовольнити частково, а вирок апеляційного суду - скасувати через допущені істотні порушення кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
У силу ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд установлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з положеннями ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 353 КПК перед допитом потерпілого головуючий встановлює відомості про його особу і з`ясовує стосунки потерпілого з обвинуваченим. Крім того, головуючий з`ясовує, чи отримав потерпілий пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Допит потерпілого проводиться з додержанням правил частин 2, 3, 5 - 14 ст. 352 вказаного Кодексу, частина друга якої передбачає обов`язкове приведення цього учасника кримінального провадження до присяги.
Згідно з даними на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано перебіг судового засідання, у ході апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 наполягали на порушенні процесуальних норм під час допиту потерпілого ОСОБА_8 в місцевому суді, стверджували, що він не був попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиві показання і не приведений до присяги. У поданих апеляційних скаргах сторона захисту вказувала на недопустимість використання показань потерпілого як джерела доказів.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту.
Між тим, положення ст. 420 КПК зобов`язують апеляційний суд викласти у своєму вироку мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги, щоб жоден аргумент сторони не залишився без вичерпної відповіді.
Приписи закону щодо права на справедливий судовий розгляд означають, зокрема, що якщо апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією в реалізації цього права особи, тоді, очевидно, в апеляційній процедурі не допускаються спрощення, а стандарти доказування мають бути найвищими.
Однак згадані аргументи сторони захисту щодо недопустимості показань потерпілого залишилися без ретельної перевірки з огляду на матеріали судового провадження, без вичерпної відповіді та спростування. По суті їх не було належно розглянуто за правилами апеляційної процедури, що є неприпустимим, суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження.
Крім того, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК вирішальною мірою ґрунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_8 . Попередження потерпілого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і приведення його до присяги є необхідним для подальшого встановлення фактів та обставин, оцінка яких має правове значення для правильного вирішення справи й постановлення правосудного судового акта.
Тому доводи засудженого в касаційній скарзі щодо істотності порушень кримінального процесуального закону при ухваленні вироку апеляційного суду є слушними.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безсумнівного висновку щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину проти власності, це питання має бути предметом перевірки апеляційного суду за правилами глави 31 КПК.
Оскільки вирок апеляційного суду було постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, він підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Отже, зважаючи на доводи та вимогу засудженого в касаційній скарзі, її слід задовольнити частково.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно взяти до уваги зазначене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, з урахуванням положень ст. 404 КПК перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, а також інші доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого, дати на них вичерпну відповідь і прийняти справедливе рішення, яке б відповідало ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3