11-кп/775/417/2018(м)
242/2393/18

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2018 року, якою в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовлено, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення було відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд в порушення вимог закону не застосував умовно-дострокове звільнення, оскільки підстави для прийняття даного рішення наразі наявні. Зазначає, що має поганий стан здоров`я та своєю поведінкою довів своє повне виправлення. Просить ухвалу скасувати, застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
П. 1 ч. 3 ст. 81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у п.п. 2, 17 постанови № 2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне додержання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений Краснолиманським міським судом Донецької області 03 червня 2016 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн., призначеного вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 вересня 2015 року виконувати самостійно. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 12 серпня 2016 року вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 червня 2016 року в частині призначеного покарання скасувати, призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднати покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн. за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 вересня 2015 року, яке виконувати самостійно. Крім того, ОСОБА_7 засуджений вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, штраф в розмірі 1190 грн. виконувати самостійно. Ухвалою Селидівського маського суду Донецької області від 29.08.2017 року зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.09.2016 року по 24.10.2016 року.
Згідно з характеристикою на засудженого (а.с. 8), ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.09.2016 року. Під час утримання в ДУ «Бахмутська УВП № 6» Донецької області характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень не мав. Прибув до ДУ «Селидівська ВК (№ 82)» 09 грудня 2016 року, був розподілений до відділення СПС № 12. Веде пристосовницький спосіб життя. На основному виробництві не працює, оскільки не має бажання працювати. Режим утримання не порушує. Підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, дотримується ввічливих відносин з персоналом. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт». Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі. На профілактичному обліку в установі не перебуває.
06.04.2018 року комісією установи розглядалося питання про застосування до ОСОБА_7 ст. 81 КК України, та згідно висновків комісії таке застосування передчасне, оскільки засуджений не довів своє виправлення (а.с. 10).
Колегія суддів звертає увагу на особистість засудженого, який 03.02.2003 року був умовно-достроково звільнений від відбування призначеного покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.09.2000 р., проте на шлях виправлення не став, та після умовно-дострокового звільнення був неодноразово засуджений. Також до засудженого застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, проте ОСОБА_7 покладених сподівань не виправдав та знову став на злочинний шлях.
Доводи апеляційної скарги про наявність поганого стану здоров`я засудженого ОСОБА_7 не підтверджуються матеріалами справи, тому колегія суддів не може вважати дані доводи обґрунтованими.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений не надав конкретних переконливих доказів того, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Отже, застосування відносно засудженого ОСОБА_7 інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на даний час неможливе.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2018 року, якою в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовлено залишити без змін.
Судді: