Постанова
Іменем України
04 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 727/4911/15-к
провадження № 51-4045 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника цивільного
позивача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року та вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 15 серпня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000071 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кархівка Чернігівської області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за:
- ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки;
- ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якої не оскаржено.

Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 15 серпня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_8 призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Зменшено розмір відшкодування в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди на користь Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області до 310 300,03 грн., які стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 , обіймаючи посаду заступника начальника управління бухгалтерського обліку і звітності, планово-фінансової діяльності та матеріально-технічного забезпечення начальника відділу фінансового забезпечення бухгалтерського обліку та звітності Головного управління юстиції у Чернівецькій області, будучи службовою особою державної установи, здійснюючи свої обов`язки з ведення бухгалтерського обліку із платних послуг відділів ДРАЦ та державних нотаріальних контор, а також будучи відповідальною за оформлення трудових угод на виконання робіт в ГУ юстиції у Чернівецькій області та складання актів виконаних робіт, вступила в попередню змову, направлену на заволодіння бюджетними коштами з використанням свого службового становища, з начальником управління бухгалтерського обліку і звітності, планово-фінансової діяльності та матеріально-технічного забезпечення ГУ юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_8 , яка була службовою особою та згідно із посадовими обов`язками здійснювала контроль за відображенням у бухгалтерському обліку всіх господарських операцій. Реалізуючи спільний злочинний умисел, здійснюючи свої функціональні обов`язки, всупереч інтересам служби, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 протягом 2012-2013 року, зловживаючи своїм службовим становищем заволоділи коштами спеціального фонду державного бюджету на суму 263 111 грн. та безпідставно перерахували утримання на прибутковий податок та на єдиний соціальний внесок в сумі 58 777 грн., спричинивши державі в особі Головного управління юстиції в Чернівецькій області матеріальну шкоду на загальну суму 321 888 грн.
Злочини вчинено за таких обставин: ОСОБА_9 діючи у власних інтересах та інтересах ОСОБА_8 , усупереч інтересам служби, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про відсутність трудових угод про виконання робіт у ГУ юстиції у Чернівецькій області, вносила неправдиві відомості до трудових угод та актів виконаних робіт, заявок на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки та до відомостей про виплату грошей, які є офіційними документами .Потім виконувала підпис від імені осіб, із якими нібито укладено трудові угоди, про одержання цих коштів, після чого ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 заволодівали вказаними коштами та розподіляли їх між собою.

ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_9 , будучи службовою особою державної установи, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснюючи свої функціональні обов`язки згідно посадової інструкції із здійсненням контролю за відображенням у бухгалтерському обліку всіх господарських операцій, достовірно знаючи, що її заступник ОСОБА_9 вносила неправдиві дані про виплату грошей особам, які не укладали трудових угод з ГУ юстиції в Чернівецькій області, внаслідок чого безпідставно завищила суму по графі «Всього», підписувала ці документи, чим надала документу із фіктивними відомостями офіційного вигляду.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження щодо неї на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності її винуватості. Захисник зазначає, що вирок ґрунтується на припущеннях та показаннях ОСОБА_9 , він не містить достатніх доказів, які би вказували на причетність ОСОБА_8 до вказаних злочинів, не доведена наявність попередньої змови та факт отримання грошей саме ОСОБА_8 .

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення без зміни.
Представник цивільного позивача у суді касаційної інстанції вказував на те, що судові рішення є законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни.

Мотиви суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Твердження захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 та необґрунтованості судових рішень є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах. Зокрема, показаннях обвинуваченої ОСОБА_9 , яка повністю визнала свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, докладно пояснила обставини скоєного за всіма епізодами злочинної діяльності, роз`яснила суду свої посадові обов`язки та посадові обов`язки головного бухгалтера управління ОСОБА_8 , а також вказала, що остаточне рішення щодо оформлення бухгалтерських документів приймала саме ОСОБА_8 , без згоди якої вона не змогла б заволодіти коштами.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у суді стверджували, що вони ніяких трудових угод не укладали та не отримували грошей по ним. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснили, що до функціональних обов`язків начальника управління бухобліку або його заступника входила перевірка заявок на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки, крім того, акти виконаних робіт та безпосередньо самі роботи у осіб, які працювали на підставі трудових угод, приймали працівники управління бухгалтерського обліку, а вже в подальшому такі акти передавалися на підпис начальнику ГУ юстиції в Чернівецькій області.

Згідно посадової інструкції начальника управління бухгалтерського обліку та звітності, планово-фінансової діяльності та матеріально-технічного забезпечення ГУ юстиції в Чернівецькій області, до посадових обов`язків ОСОБА_8 входило, зокрема: організація та контроль роботи з підготовки документів з питань фінансово-господарської діяльності; підпис звітності та документів, які є підставою для перерахування податків і зборів (обов`язкових платежів), проведення розрахунків відповідно до укладених договорів, приймання і видачі грошових коштів, оприбуткування та списання рухомого і нерухомого майна, проведення інших господарських операцій; здійснення контролю за відображенням у бухгалтерському обліку всіх господарських операцій, що проводяться, а також за складенням звітності, цільовим та ефективним використанням фінансових, матеріальних (нематеріальних), інформаційних та трудових ресурсів, правильністю проведення розрахунків при здійсненні оплати товарів, робіт та послуг, відповідністю перерахованих коштів обсягам виконаних робіт; контроль правильності витрачання фондів заробітної плати, встановлення посадових окладів, суворе дотримання штатної, фінансової та касової дисципліни. Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме на ОСОБА_8 було покладено обов`язки по перевірці дотримання фінансової дисципліни і без її відома вчинення вищенаведених злочинів було б неможливим.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 підтверджується копіями трудових угод, платіжними відомостями по видачі заробітної плати ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які були підписані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Також суд обґрунтував своє рішення такими доказами, як протокол та аудіозапис про хід і результати негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та протоколом дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів, де зафіксовано телефонні розмови ОСОБА_9 з іншими особами, в тому числі з ОСОБА_8 , яка просила про зустріч з ОСОБА_9 для обговорення ситуації, що склалася, та пропонувала свою допомогу.

Наведене спростовує твердження захисника про відсутність у обвинувачених попередньої змови на вчинення злочинів. Крім того, на наявність попередньої змови вказує той факт, що злочинні дії тривали значний проміжок часу (протягом 2012-2013 років), предметом заволодіння були значні суми грошей, а оскільки при середній зарплаті державного службовця у розмірі 2000-3000 грн. на оплату за трудовими угодами списувалося за місяць десятки тисяч гривень, на що ОСОБА_8 як начальник управління не могла не звернути уваги. Враховуючи наведене суд обґрунтовано дійшов висновку, що такі дії могли відбуватися лише за погодженням із нею.

Наведеним доказам місцевий суд у порядку ст. 94 КПК України дав свою оцінку з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв обґрунтоване рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 , а тому підстав для закриття кримінального провадження, як про це просить захисник, немає.

Суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень розглянув апеляційні скарги захисників та прокурора і прийняв обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.

За змістом касаційної скарги захисник по суті не погоджується з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій наявних у кримінальному провадженні доказів та дає їм власну оцінку. Проте, суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК України не наділений повноваженнями вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Перевіркою матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до статей 412-413 КПК України були би безумовними підставами для скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2016 року та вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 15 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_17