Провадження №11-кп/772/512/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001825 від 18.12.2015 року, за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Яблуновиця, Оратівського району, Вінницької області, українця, громадянина України, працюючого слюсарем в ТОВ «Яблуневе», не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави Україна 703 гривень 68 копійок у відшкодування вартості автотехнічної експертизи № 299а від 05.05.2016 року.
Речовий доказ в кримінальному провадженні автомобіль марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишено останньому.

За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду, 17 грудня 2015 року близько 20:15 години, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Немирівське шосе в районі буд № 94 м. Вінниці, в напрямку вул. Чехова, порушуючи вимоги п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки п. 1.1. і додатку № 2 Правил дорожнього руху України виїхав за межі проїзної частини де допустив зіткнення із автомобілем марки "Рено - Магнум" д.н.з. НОМЕР_2 із напівпричепом «ФРУЕХАУФ Т-34» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , який був припаркований у спеціально відведеній для паркування смузі у нерухомому стані, по ходу руху автомобіля ВАЗ.
Внаслідок даної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2108 - ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 142/278 від 29.01.2016 року, отримав тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма забій головного мозку середнього ступеню, перелом кісток склепіння і переходом на основу черепа праворуч, субдуральний крововилив ліворуч, травматичний субрахноїдальний, крововилив; забійна рана лобної ділянки справа, контузія правого ока легкого ступеню, забійно - рвані рани ділянок правої щоки, нижньої та верхньої повіки справа, забій м`яких тканин обличчя. Названі вище тілесні ушкодження у ОСОБА_10 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом кісток основи та склепіння черепа являються небезпечними для життя у момент заподіяння, виникли від дії тупого твердого предмета по давності утворення відповідають строку ДТП.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 299а від 05.05.2016. в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-2108, ОСОБА_11 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди).
В ситуації яка склалася, водій автомобіля ВАЗ-2108, ОСОБА_12 мав технічну можливість попередити зіткнення із автомобілем марки "Рено Магнум" із напівпричепом «ФРУЕХАУФ Т-34», шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля ВАЗ-2108, до місця знаходження автомобіля Рено - Магнум" із напівпричепом «ФРУЕХАУФ Т-34», тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
В ситуації, яка склалася в діях водія автомобіля ВАЗ-2108, ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події ДТП.

Прокурор в апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд не навів належних мотивів, у зв`язку з чим дійшов висновку про недоцільність призначати ОСОБА_13 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також не враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення та особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями з мотивів, зазначених у ній, та пояснив, що судом першої інстанції не враховано тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, та не обговорив застосування додаткового покарання, що призвело до покарання, яке є надто м`яким, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просить не позбавляти його права керування, так як він на даний час працевлаштувався, порушень ПДР не допускає, дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України, вислухавши сторони у дебатах, які не змінили свої позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтований доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.
З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій, учасниками провадження не оскаржується, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Що стосується призначеного судом покарання, то на думку апеляційного суду доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є частково обґрунтованими.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, та дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без реального відбування покарання, із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку апеляційного суду рішення суду першої інстанції про призначення покарання у виді 4 років позбавлення волі та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки є законним і належним чином обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для призначення обвинуваченому 5 років позбавлення волі та звільнення його на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, як про це просить прокурор, оскільки призначене покарання є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Проте, приймаючи рішення про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції лише формально послався на обставини справи та механізм розвитку ДТП.
Крім того, місцевий суд в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, та те, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, в наслідок порушення правил дорожнього руху потерпілий ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які являються небезпечними для життя на момент спричинення, що свідчить про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання.
Таким чином, суд в порушення вимог ст. 65 КК України безпідставно визначив ОСОБА_6 основне покарання без призначення додаткової міри покарання, передбачене санкцією частини статті Особливої частини КК України (частини 2 статті 286 КК України), з якою було пов`язано вчинення злочину, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Враховуючи те, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому основне покарання без призначення додаткової міри покарання є необґрунтованим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі винного внаслідок м`якості, і не може бути достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З наведених підстав апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасувати вирок в частині призначеного покарання та призначити новим вироком ОСОБА_6 покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах строків, визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Враховуючи ту обставину, що злочин був вчинений ОСОБА_6 17 грудня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" № 1492-VIII від 07.09.2016, колегія суддів вважає необхідним покласти на нього обов`язки, передбачені п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009р.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні задовільнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2018 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75, п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакціївід 14.04.2009р.) покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя: