ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 р.
м. Київ

Справа № 738/1154/16-к

Провадження № 51-3891 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Капустін Яр-1 Астраханської
області Російської Федерації, який
проживає:
АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років,
- за ч. 4 ст. 301 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено. Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 06 вересня 2016 року по 24 лютого 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду залишено без зміни.
За вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 серпня 2015 року, знаходячись на березі річки Десна, що неподалік с. Локнисте Менського району Чернігівської області, вчинив відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_7 розпусні дії, які виразились у її примушуванні до оголення та фотографуванні в оголеному вигляді, а також створив фотознімки з таким зображенням потерпілої, що визнано продукцією порнографічного характеру.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, просить скасувати судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, в достатній мірі не врахував того, що засуджений вчинив тяжкі злочини у сфері злочинів проти статевої свободи і недоторканості особи та проти громадського порядку й моральності, а також належним чином не взяв до уваги фактичних обставин справи та даних про особу винного, який не працює, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Вказує на те, що призначене засудженому покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, в тому числі й за апеляційною скаргою прокурора щодо м`якості призначеного покарання, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, ставлення до вчиненого, часткове визнання своєї винуватості, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до максимального, передбаченого санкціями ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України, дотримався вимог статей 65 68, 70 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його м`яким, як про це зазначено в касаційній скарзі прокурора, Суд не знаходить.
Крім того, аналогічні доводи прокурора були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Суд уважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому доводи прокурора про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3