Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 503/1821/16-к
Номер провадження: 1-кп/511/170/18
04.07.2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
Суддя доповідач - ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черчик Ташкентської області респ. Узбекистан, громадянина респ. Молдова, має вищу освіту, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тирасполі респ. Молдова, громадянина України, має середню спеціальну освіту, одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
21 червня 2018 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити справу до судового розгляду, вважав, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Згідно письмових заяв потерпілих вбачається, що потерпілі просять про розгляд справи судом у їх відсутність, тому суд за згодою учасників судового процесу, в порядку ст.315, ст.325 КПК України розглянув справу у відсутність потерпілих.
Захисник і обвинувачені заявили суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через допущені досудовим слідством порушення норм КПК України, оскільки слідчим не було забезпечено обвинуваченому ОСОБА_7 перекладача на зрозумілу йому мову молдавську або румунську, так як українську мову він не знає і не розуміє. Також було порушено право обвинувачених на захист, оскільки не зрозуміло від чого обвинувачені повинні захищатися, так як матеріали кримінального провадження не були їм вручені на зрозумілій мові.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту та вважав, що обвинувачений ОСОБА_7 розуміє українську мову, будь-яких доказів з цього

приводу суду не надав.
Вислухавши думки сторін по справі, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками не відповідають вимогам КПК України, так як досудове слідство допустило істотні порушення вимог чинного законодавства України.
Згідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
У відповідності до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, згідно обвинувального акту, під час досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, з корисливих мотивів, вступив у попередню злочинну змову із ОСОБА_8 та двома невстановленими в ході слідства особами, яких він називає ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали відносно, яких виділені в окреме провадження, спрямовану на вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_13 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , з метою заволодіння грошовими коштами в сумі 50 000 доларів США.
Згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» офіційний курс 100 доларів США станом на 10.06.2016року складав 2500, 2237 гривень. Загальна вартість 50 000 доларів США становить 1 250 111 гривень 50 копійок.
11.06.2016 року близько 21:00 години ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 , та двома невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно, яких виділені в окреме провадження, згідно узгодженого злочинного плану та розподілених ролей, прибули на автомобілі марки «ВМW» 5201, державний номерний знак НОМЕР_1 , до с. Загнітків Кодимського району Одеської області, де за вказівкою невстановленої особи, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, зупинились на околиці лісосмузі для виготовлення шапок-масок та очікування темної пори доби. Під час виготовлення масок, невстановлена особа, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, повідомила, що ОСОБА_8 виманить господаря з будинку, де він із засідки знешкодить та зв`яже господаря, а інші тим часом проникнуть до будинку, нейтралізують та зв`яжуть решту мешканців будинку.
Після чого, ОСОБА_8 повинен був залишитись поблизу місця вчинення кримінального правопорушення для попередження інших при наближені сторонніх осіб, а також надання іншої допомоги в разі необхідності.
Виготовивши за допомогою канцелярського ножа шапку маску зі спортивної в`язаної шапки темно-сірого кольору, яку заготовив завчасно, дочекавшись темної пори ОСОБА_7 разом зі спільниками, за вказівкою невстановленої особи, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, на вищевказаному автомобілі, за кермом якого перебував як ОСОБА_8 вирушили з околиці с. Загнітків, Кодимського району, Одеської області на вулицю Центральна, де проїхавши повз будинок потерпілого ОСОБА_14 на відстані близько 150 метрів звернули ліворуч до вулички й зупинились. За рішенням невстановленої особи, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 та інші спільники, вийшли з автомобіля, одягнули шапки-маски, рукавиці, залишили автомобіль у схованці та, згідно розподілених ролей, ОСОБА_8 вирушив по вулиці Центральній до основного входу на подвір`я потерпілого, а ОСОБА_7 з рештою пішли верхньою вулицею, щоб зайти з тильної сторони домогосподарства.
Згідно узгодженого злочинну плану, дочекавшись того як ОСОБА_8 викликав з будинку ОСОБА_15 , якого невстановлена особа, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, кинула на землю та почала зв`язувати, тим самим забезпечивши можливість вільно проникнути до будинку співучасникам. В той час ОСОБА_7 , перебуваючи у масці типу балаклава, яка приховувала його обличчя та рукавичках, у співучасті з іншими нападниками, виконуючи роль виконавця, проник через відчинені двері до будинку, де через коридор, спостерігаючи вже дії озброєної пістолетом невстановленої особи, яку

він називає ОСОБА_12 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, яка вимагала кошти у господаря будинку, прослідував до житлової кімнати, у якій знаходилась господарка ОСОБА_16 та її донька ОСОБА_17 , до яких з метою подолання можливого опору господарки та її доньки ОСОБА_7 застосував фізичну силу, штовхнув обох на диван, та намагався зв`язати їм руки, завчасно підготовленою смужкою тканини білого кольору, при цьому діставши з кишені предмет зовні схожий на пістолет, демонстративно став ним погрожувати потерпілим, при цьому вимагав припинити крик і заспокоїтись. Після чого, ОСОБА_7 , своїми діями діючи згідно узгодженого плану, забезпечив можливість співучасникам вільного заволодіння грошовими коштами потерпілого та контролював дії господарки і її доньки.
В цей час, до кімнати у якій знаходився ОСОБА_7 із господаркою будинку та її донькою забіг ОСОБА_18 , який утримував го сподарчі вила у руках, ОСОБА_7 , злякався та з місця події втік.
Таким чином, на думку досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України, а саме в нападі з метою заволодіння чужим майном (розбої) поєднаному з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном у особливо великих розмірах.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено що, 11.06.2016року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 вступивши в попередню злочинну змову спільно з ОСОБА_7 та невстановленими в ході слідства особами, яких він називає ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали відносно, яких виділені в окреме провадження, спрямовану на вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_13 , проживаючого за адресою АДРЕСА_4 , з метою заволодіння грошовими коштами в сумі 50 000 доларів США.
Згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» офіційний курс 100 доларів США станом на 10.06.2016 року складав 2500,2237 гривень. Загальна вартість 50 000 доларів США становить 1 250 111 гривень 50 копійок.
Розподіливши між собою ролі, згідно узгодженого злочинного плану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, виконуючи роль посібника та використовуючи для досягнення обумовленої мети свій автомобіль марки «ВМW» 5201 державний номерний знак НОМЕР_1 , 11.06.2016 близько 21:00 години прибув до с. Загнітків Колимського району Одеської області разом із спільниками, де за вказівкою невстановленої особи, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, зупинив автомобіль на околиці у лісосмузі для виготовлення шапок-масок та очікування темної пори доби. Під час, виготовлення масок невстановлена особа, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, повідомила, що ОСОБА_8 виманить господаря з будинку, де він із засідки знешкодить та зв`яже господаря, а інші тим часом проникнуть до будинку, нейтралізують та зв`яжуть решту мешканців будинку.
Після чого, ОСОБА_19 повинен був залишитись поблизу місця вчинення кримінального правопорушення для попередження інших при наближені сторонніх осіб, а також надання іншої допомоги в разі необхідності.
Виготовивши за допомогою канцелярського ножа шапки-маски, дочекавшись темної пери ОСОБА_8 перебуваючи за кермом автомобіля, разом і спільниками, за вказівкою невстановленої особи, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, вирушив з околиці с. Загнітків Колимського району Одеської області на вулицю Центральна, де проїхавши повз будинок потерпілого ОСОБА_13 , на відстані близько 150 метрів звернув ліворуч до вулички й зупинив автомобіль. За рішенням невстановленої особи, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена особа, яку він називає ОСОБА_12 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, вийшли з автомобіля, одягнули шапки-маски, рукавиці, залишили автомобіль у схованці та згідно розподілених ролей ОСОБА_8 вирушив по вулиці Центральній до основного входу на подвір`я потерпілого, а ОСОБА_7 з рештою пішли верхньою вулицею, щоб зайти з тильної сторони домогосподарства.
Згідно узгодженого злочинну плану, ОСОБА_8 викликав з будинку

ОСОБА_15 , якого разом з невстановлена особою, яку він називає ОСОБА_11 , матеріали відносно, якої виділені в окреме провадження, кинули на землю та почали зв`язувати, тим самим забезпечили можливість вільно проникнути до будинку співучасникам.
Після втечі ОСОБА_20 , ОСОБА_8 почув крики та злякавшись із обумовленого місця зник.
Таким чином, на думку досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України, а саме в нападі з метою заволодіння чужим майном (розбої) поєднаному із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на оволодіння майном у особливо великих розмірах.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час проведення підготовчого судового засідання суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Суд вважає, що при проведенні досудового розслідування та при складанні обвинувального акту були порушені вимоги ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України щодо встановлення особи обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки, згідно наданого паспорта громадянина Молдова особа є СOLPACCI NICOLAI, останній суду пояснив, що він є громадянином іншої держави Республіки Молдови, де він навчався та проживав, в Україні він не проживав, українською мовою не володіє взагалі, російську трохи розуміє, але вільно не володіє, читати, писати на молдавській або румунській мові. Між тим, з наданих суду на огляд документів з матеріалів кримінального провадження вбачається, що документами, які встановлюють особу обвинуваченого є ксерокопія паспорта громадянина Молдови, СOLPACCI NICOLAI, але вказаний документ наданий без його відповідного перекладу, не завірений належним чином, тому суд вважає такими, що не відповідають вимогам діючого кримінально-процесуального законодавства, не може вважати документами, що достовірно та повно встановлюють особу обвинуваченого.
Крім того, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового

рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.
Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, колегія суддів враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не містить саме формулювання обвинувачення, встановленого доведеним - з огляду на наступне.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність

припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що в даному обвинувальному акті відсутнє.
Але аналіз змісту вказаного обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але формулювання обвинувачення чітко не виписане та є формальним, а обвинувачення є неконкретним, обставини справи не відповідають кваліфікації злочину з огляду на наступне.
Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинувачених, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Так, згідно обвинувального акту вбачається, що обвинувачені обвинувачуються у скоєні злочинів, передбачених ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України, при цьому ОСОБА_7 за ч. 2, а ОСОБА_8 за ч. 5, при цьому форми та види співучасті обвинувачених свого відображення в обвинувальному акті не знайшла.
Тому на думку суду, зазначення вказаного в обвинувальному акті є неконкретним та таким, що не дає суду можливість зіставити кожний елемент складу кримінального правопорушення з фактичними складовими обвинувачення та з його юридичною формулою.
Крім того, однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п. 13 ч. 1ст. 7 КПК України, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч. 2ст. 20 КПК України, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст. ст.59,63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.
Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.50 року, ратифікованою Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року.
Відповідно до ст. 29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, користуватися у разі необхідності послугами перекладача.
Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що зазначена гарантія щодо забезпечення права на перекладача розповсюджується на осіб, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони не володіють чи недостатньо володіють державною мовою.
Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, компетентні органи повинні задовольнити клопотання обвинуваченого про переклад висунутих щодо нього обвинувачень та участь у справі перекладача, крім випадків, коли встановлено, що обвинувачений насправді достатньою мірою володіє національною мовою (Рішення "Брозічек проти Італії").
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини («Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН») зазначає, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка

використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.
Під час досудового розслідування, процесуальні дії та рішення проведені і прийняті без перекладача, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 взагалі не ознайомився як із змістом матеріалів кримінального провадження, так і з обвинуваченням в цілому, оскільки української мови він не розуміє, а російську мову, в необхідному для реалізації своїх прав обсязі, на якій їх було складено, обвинувачений не розуміє також.
Також, під час досудового розслідування та судового розгляду справи було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Республіки Молдова і не володіє українською мовою.
Обвинувачений, окрім того, послідовно стверджує, що потребує перекладача з української мови на молдовську, але у судовому засіданні йому був наданий перекладач, який не є фахівцем і нічого не перекладав, а обвинувальний акт був перекладений на молдовську мову кирилицею, хоча в Республіці Молдова діє алфавіт з латинською графікою, жодного перекладу обвинувального акту матеріали кримінального провадження не містять.
Суд вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те що він, фактично, не ознайомлений у необхідному обсязі з обвинуваченням, є слушними та такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт складений тільки українською мовою, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування видно, що переклад обвинувального акту і матеріалів досудового розслідування на зрозумілу для обвинуваченого мову чи на рідну для обвинуваченого мову, органом досудового розслідування не здійснений. Також в період досудового розслідування обвинуваченим не був наданий перекладач, чим органом досудового розслідування порушено їх право на захист.
При цьому суд зауважує, що обвинувачення, відповідно до ч. 1ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Пункти "а", "в" ч. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлюють, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що відповідає положенням ч. 3ст. 42 КПК України.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію

кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового
розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт та доданий Реєстр матеріалів досудового розслідування, затверджений прокурором не був вручений обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.29,293 КПК України, оскільки, як встановлено у підготовчому засіданні обвинувачений не володіє українською мовою в достатній мірі для розуміння суті пред`явленого обвинувачення.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 був направлений до суду із порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статей 291,293 КПК України.
Наведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам положень ст. 291 КПК України та допущені органом досудового розслідування та прокурором суттєві порушення норм кримінального процесуального законодавства України, оскільки досудовим слідством також було порушено право обвинуваченого на його захист.
Згідно до вимог чинного законодавства України судом в стадії підготовчого судового засідання встановлені істотні порушення вимог норм КПК України та кримінального законодавства України і тому на підставі ч. 1ст. 412 КПК України суд приходить до висновку про те, що вказані, як встановлені судом, істотні порушення чинного законодавства України, без їх належного усунення досудовим слідством, будуть перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по даній справі і у випадку при викладених обставинах, призначення справи до судового розгляду по суті будуть вже істотними порушеннями, яке може допустити вже суд.
Тому, суд вважає, що наведені порушені права обвинуваченого на стадії досудового розслідування повинні бути усунуті органом досудового розслідування, а не судом, оскільки чинним КПК України не передбачена така компетенція суду чи обов`язок суду, на стадії судового провадження вчиняти дії, які вчиняються досудовим слідством в стадії досудового розслідування, які входять в обов`язок посадових осіб при досудовому слідстві.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення; можливості обвинувачених підготуватись до захисту від такого обвинувачення та порушує права на доступ до суду.
Також, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обох обвинувачених. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обох обвинувачених згідно ч. 2ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину, який є особливо тяжким кримінальним злочином, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
У підготовчому судовому засіданні захисник та обвинувачені заперечували проти продовження строків тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявність

зазначених ним ризиків. Крім того, захисник заявив усне клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем мешкання у брата у місті Одеса.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, з таких підстав.
Відповідно до ч. 3ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо
обвинуваченого.
Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Суд заслухавши доводи прокурора, обвинувачених та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обом обвинуваченим у відповідності до вимог п. 5 ч. 2ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, які на час розгляду справи судом не відпали. Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином респудлики Молдови, на території України будь-якої реєстрації не має; обвинувачений ОСОБА_8 хоча і є громадянином України, але за місцем реєстраціє постійно не мешкав, обвинувачуються у скоєнні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, інші співучасники перебувають у розшуку, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнути покарання, незаконно впливати на потерпілих і свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд не може прийняти до уваги доводи сторони захисту з приводу того, що обвинувачені не мають мети вплинути на свідків і потерпілих по даному кримінальному провадженню та перешкоджати іншим чином, оскільки будь-яких доказів з цього приводу суду не надано.
Таким чином суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, що ризики наведені прокурором відсутні та обвинувачені не мають підстав для невиконання своїх процесуальних обов`язків, оскільки вони нічим не були підтверджені в судовому засіданні.
За змістом ст.ст. 176-178 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.
Вирішуючи питання, щодо запобіжного заходу стосовно обвинувачених, суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не знизились та не відпали, оскільки останні обґрунтовано підозрюються у вчиненні особливо тяжкого злочину, є громадянами іншої держави, тому можуть переховуватись, від суду, оскільки не мають постійного місця проживання в Україні.
Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обох обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що обом обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою становить 60 (шістдесят) днів.
Крім того, 04.07.2018 року в ході підготовчого судового засідання судом на місці було вирішено питання про необхідність залучення перекладача ОСОБА_9 для участі в розгляді вищезазначеного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою.
Відповідно до ст. 68 КПК України, у разі виникнення необхідності у кримінальному провадженні в переклади пояснень, показань або документів, сторони кримінального провадження чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
Згідно ч.1 ст. 68 КПК України у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд

залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
Відповідно до ст. 122 КПК України витрати, пов`язані з залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та відповідача, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Під час підготовчого судового засідання, переклад обвинуваченому ОСОБА_7 (СOLPACCI NICOLAI) з української на румунську мову здійснювала перекладач ОСОБА_9 , наданий бюро перекладів ФОП « ОСОБА_21 » (ІПН - НОМЕР_2 ).
Відповідно до калькуляції послуг з перекладу, вартість послуги з перекладу на румунську мову становить 750 гривень за одну годину.
Перекладач ОСОБА_9 приймала участь в судовому засіданні протягом трьох годин, яке
відбулось 04.07.2018 року.
Оскільки розгляд кримінального провадження по суті закінчено, тому суд вважає вирішити наступне питання щодо розрахунку тривалості перебування перекладача у судовому засіданні, отже, розмір винагороди перекладача бюро перекладів ФОП « ОСОБА_21 » ОСОБА_9 за три години судового засідання дорівнює 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень, з покладенням витрат за надання послуг перекладача на ТУДСА в Одеській області.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3,29,110,291,293,314,315,376 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту задовольнити.
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_22 ) у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000357 від 12.06.2016р. прокурору Котовської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України - у вигляді тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань УДПСУ України в Одеській області № 21 на строк 60 (шістдесят) днів - до 01 вересня 2018 року включно, кожному.

Копію ухвали направити в Одеську установу виконання покарань УДПСУ України в Одеській області № 21 - для виконання.

Територіальному управлінню державної судової адміністрації Одеської області здійснити оплату в сумі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень послуг перекладача, направленого «ФОП ОСОБА_21 » («ЮСТ») ( АДРЕСА_5 ), що був залучений під час судового провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 ( ОСОБА_22 ) у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України.
Копії ухвали направити Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Одеській області - для виконання. «ФОП ОСОБА_21 » («ЮСТ») (м. Одеса, вул. Преображенська, 27) - для відома.
Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта.
Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_23
ОСОБА_3