Дата документу Справа № 336/4891/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 336/4891/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/572/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянула 25 квітня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року обставини:
23 липня 2017 року, приблизно о 07.03 годині, водій ОСОБА_7 , який не мав водійського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «М 412 ИЖ 02», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Чарівній у м. Запоріжжі з боку вул. Полякова в напрямку вул. Героїв 55-ї бригади.
В цей же час по регульованому пішохідному переходу в районі будинку № 131 зліва направо по ходу руху автомобіля проїзну частину вул. Чарівній перетинав пішохід ОСОБА_12 , який рухався на зелений сигнал світлофора.
Наближаючись до пішохідного переходу в районі будинку № 131, водій ОСОБА_7 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, ігноруючи вимогу забороняючого (червоного) сигналу світлофора, рухаючись зі швидкістю не менше 70 км/год., що перевищує дозволену у населеному пункті, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_12 , та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на нього, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинення транспортного засобу не вжив.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.1 а), 2.9 а), 8.7.3 е), 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, де сказано:
- п. 2.1 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
- п. 2.9 Водію забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
- п. 8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення:
е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих забороняють рух;
- п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;
- п. 12.9 (б) Водію забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-499 від 17.08.2017 року, з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання постановлено обчислювати з моменту затримання - з 16.15 години 23 липня 2017 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 38400 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, не погоджується з призначеним покаранням через суворість. Вказує про відсутність судимостей, вчинення злочину з необережності, наявність обставин щодо повного визнання вини, активного сприяння слідству та суду, щирого каяття, визнання цивільного позову в повному обсязі, наявності на утриманні чотирьох малолітніх дітей та дружини, яка не має можливості працювати. Крім того, зазначає про перебування потерпілого ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння. Просить призначити йому покарання непов`язане з позбавленням волі, надавши йому тим самим можливість відшкодовувати моральну та матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації судом його дій, не погоджується з вироком в частині призначеного покарання, вважає, що судом не було враховано усіх пом`якшуючих вину обставин ОСОБА_7 , вказує, що окрім щирого каяття, необхідно врахувати позитивну характеристику з постійного місця проживання, де він проживав з дружиною та 4 сумісними дітьми ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі. З урахуванням особистості обвинуваченого вважає можливим застосувати більш м`яке покарання. Просить змінити вирок в частині призначення покарання і призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 не погоджується з оскаржуваним вироком в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди з МТСБУ, посилаючись на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає звернення до судового захисту без дотримання встановленої процедури отримання такого відшкодування, є перевищенням такою особою меж здійснення своїх цивільних прав, оскільки право особи на звернення до суду за захистом виникає лише у випадках порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Вказує, що МТСБУ жодним чином не порушувало прав позивача на отримання відшкодування у порядку встановленому вищевказаним Законом, не вчиняло дій, які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права. Оскільки позивачем не виконано відповідних дій, тому і відсутні правові підстави на отримання відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ. Просить вирок скасувати, ухвалити новий,яким в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди відмовити повністю.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги власно поданих апеляційних скарг і висловилися про розгляд на розсуд суду апеляційної скарги представника МТСБУ,думку прокурора, який висловив заперечення всім поданим апеляційним скаргам, позицію потерпілого та його представника щодо не підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого,відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданих апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Стосовно вимог апеляційних скарг щодо пом`якшення призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Одночасно суд обґрунтовано взяв до уваги і обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин з необережності, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом у нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів, але судимості у встановленому законом порядку погашені, думку потерпілої, яка просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність та достатність для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів призначити обвинуваченому реальне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, обгрунтувавши це тим, що ОСОБА_7 ніколи не мав і на теперішній час не має посвідчення на право керування транспортним засобом, що також не оспорюється в апеляційному порядку.
Колегія суддів, з урахуванням сукупності даних щодо фактичних обставин скоєного злочину, відомостей стосовно особистості обвинуваченого та наявності обставини, що обтяжує покарання, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 75, 76 КК України.
Наявність обставин щодо грубого порушення ПДР України та настання тяжких наслідків в результаті вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, попереднього притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінкиОСОБА_7 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості останнього, який суспільно-корисною працею не займається давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Стосовно обставин, на які посилається сторона захисту , як на підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, то вони вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення ОСОБА_7 покарання.

З урахуванням сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначенеобвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному і відповідає засадам кримінального судочинства та меті призначення покарання.
Підстав вважати покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначається в апеляційних скаргах, не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Що стосуються доводів представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_11 в частині вирішеного цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди з МТСБУ, то судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
В силу ст. 27 зазначеного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Так оскаржуваним вироком, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення шкоди задоволено частково, зокрема стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 38400 гривень.
У даному випадку, факт та обставини настання страхового випадку представником цивільного відповідача не оспорюється, обставини страхового випадку із достатньою повнотою зафіксовані правоохоронними органами у рамках досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається на підставі рішення суду.

Судовою колегію встановлено, що в порядку, передбаченому ст. ст. 1194 ЦК України та у відповідності до роз`яснень викладених у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди потерпілі подали цивільні позови, одночасно до обвинувачених та до страховиків, які застрахували цивільну відповідальність обвинувачених, як володільців транспортних засобів.

В такому випадку подія дорожньо-транспортної пригоди, особи винні у вчиненні ДТП, розмір шкоди, що було завдано потерпілим, причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинувачених та завданої потерпілим шкодою, а також різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою встановлюється в судовому рішенні за результатами розгляду кримінального провадження, на підставі позовів потерпілих та за участю страховиків, а тому право потерпілих на отримання страхового відшкодування не може бути обмежено вчиненням процедурних дій, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає стягнення матеріальної шкоди з МТСБУ на користь потерпілої обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги представника цивільного відповідача безпідставними.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро УкраїниОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4