Справа № 487/148/14-к
Провадження № 1-кп/487/84/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2018 року Заводського районного суду м. Миколаєва у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , перекладача - ОСОБА_12 , розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ст. ст. п. 4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ст. ст. п. 4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб з продовженням раніше встановленого обов`язку щодо заборони йому в період з 22-00 год. до 07-00 год. залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу суду, посилаючись на те, що ним вчинено особливо тяжкий злочин та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішінй час не зменшилися, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по данному кримінальному провадженню та про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 діб посилаючись на те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, а також те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішінй час не зменшилися, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по данному кримінальному провадженню, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, також те, що він негативно характеризується, не навчається та не працює, батьки не мають впливу на свого сина, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_13 заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що 25.09.2018 року спливає максимальний строк покарання, який може бути застосований до ОСОБА_14 за вчинення інкримінуємого йому злочину, який він вчинив будучи неповнолітнім.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його законний представник підтримали думку захисника, заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_15 та його законний представник не заперечували проти задоволення клопотання.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів (ч.2 ст. 186 КК України) та особливо тяжких злочинів (п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України), за який відповідно до ст. 102 ч.3 п. 5 КК України передбачене покарання на строк до 15 років позбавлення волі.
На момент вчинення інкримінуємих йому злочинів ОСОБА_6 був неповнолітнім.
Згідно правої позиції Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2018 року №663/537/17, якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838 - VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України» щодо правила складання покарань та зарахуванню строку попереднього ув`язнення» ( зворотна дія Закону №838- VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч.1 ст. 5 КК України).
Ухвалою слідчого судді від 25.09.2013 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений та дії до теперішнього часу.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обовязково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
При цьому, в контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам п. 1,2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу слід відмовити.
Враховуючи тривалість знаходження ОСОБА_16 під вартою, виходячи із правої позиції Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2018 року у справі №663/537/17, стосовно того, що у строк покарання слід зараховувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що станом на 14.09.2018 року строк попереднього ув`язнення становить 9 років 11 місяців 22 дня, відбуття ОСОБА_6 2/3 максимального покарання, яке передбачене за вчиненням ним особливо тяжкого злочину, суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним.
Проте, суд вважає, що альтернативним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти зазначеним ризикам, є застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та фактичного проживання, враховуючи встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, виходячи з доведеності прокурором ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному злочині та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд, вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1,8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Крім того, відповідно до вимог ст.181 КПК України, враховуючи, особу обвинуваченого ОСОБА_17 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному злочині, вік та стан його здоров`я, відсутність міцності соціальних зв`язків, те, що він негативно характеризується, не навчається та не працює, що свідчить про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішінй час не зменшилися, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по данному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що домашній арешт є запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому ОСОБА_17 та вважає за доцільне продовжити ОСОБА_17 строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці, з продовженням обмеження щодо заборони з 21-00 год. до 07-00 год. залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу суду та в цей частині клопотання прокурора задовольнити.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 12.11.2018 року, з обмеженнями щодо заборони в період з 21-00 год. до 07-00 год. залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України, на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1.Прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою;

2.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3.не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду або прокурора.

4.повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання.

5.утримуватися від спілкування з свідками згідно реєстру матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту.

Запобіжний захід - домашній арешт встановлюється до 12.11.2018 року.

У задоволені клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Копію ухвали направити до СІЗО м. Миколаєва, Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.

Після отримання даної ухвали суду уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Попередити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз' яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покласти на працівників Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області
ОСОБА_6 доставити до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 та звільнити з-під варти.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий судя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3