АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2464/15-к Номер провадження 11-кп/786/80/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України О.Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000323, за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуки, Глобинського району, Полтавської області, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_11 :

- на користь потерпілої ОСОБА_9 15 152 грн. 57 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн., а всього стягнуто 66 152 грн. 57 коп.

- на користь держави судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи в розмірі 4250, 40 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим в тому, що 25.01.2015 року, близько 21 години 30 хвилин, з метою відновлення минулих близьких стосунків прийшов до своєї колишньої дівчини ОСОБА_9 , яка знаходилася в гостях у своєї подруги ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час тривалої розмови, яка відбувалася спочатку у вказаній кімнаті, потім в коридорі зазначеної секції, обвинувачений і потерпіла перемістилися до кухні секції №19 за вказаною адресою, де між ними на ґрунті ревнощів з боку обвинуваченого виникла сварка, під час якої ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, тобто діючи з непрямим (неконкретизованим) злочинним умислом, направленим на нанесення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів ревнощів, та відмови потерпілої відновити стосунки, взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним потерпілій не менше семи ударів по шиї, в черевну порожнину та лівої кисті, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у виді: поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї на межі з надлопаточною ділянкою, що проникає в ліву плевральну порожнину; поранення живота, рана якого знаходиться на лівій боковій стінці живота по передній підпахвовій лінії, над проекцією верхнього краю крила лівої клубової кістки, яка проникає в черевну порожнину з утворенням заочеревинної гематоми в ділянці селезіночного кута товстої кишки; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї в проекції переднього краю трапецієподібного м`яза, рановий канал якого йде зліва-направо, в ділянку передньої поверхні шиї, без ушкодження органів шиї; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться біля межі з лівою дельтовидною ділянкою, рановий канал якого проходить за ключицею в ділянку лівого плечового суглобу; наскрізне поранення лівої кисті, з ранами на тильній поверхні в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками та на долонній поверхні в проекції першого міжпальцевого проміжку; рани в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови з обширною підшкірною гематомою; рани на верхній губі зліва та лівій щоці, які супроводжувались внутрішньою та зовнішньою кровотечею і ускладнились шоком 2-3-го ступеня, що могло призвести до порушення кровообігу спинного мозку по ішемічному типу, яке. в свою чергу, ускладнилось розвитком неврологічних розладів у вигляді синдрому Броун-Секара з порушенням функції тазових органів, та по ступеню тяжкості оцінюються лише в сукупності і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Почувши крики сусідів про виклик міліції, обвинувачений самостійно припинив злочинні дії та покинув приміщення будинку за вказаною адресою.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_11 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції в своєму вироку послався на те, що стороною обвинувачення залишено поза увагою положення ч.1 ст.15 КК України, згідно яких замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно-небезпечні наслідки і головне бажає їх настання. Докази у кримінальному провадженні не містять даних, які б свідчили про умисел ОСОБА_11 вчинити вбивство ОСОБА_9 , а сама лише локалізація тяжких тілесних ушкоджень та спосіб їх нанесення не свідчать про умисел обвинуваченого на позбавлення життя потерпілої.
Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить змінити вирок Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 березня 2017 року, призначивши покарання ОСОБА_11 , із застосуванням положень ст. 69 або ст. 75 КК України.

При цьому вказує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_11 майже повністю відшкодував ОСОБА_9 завдані їй матеріальні збитки в сумі 11 000 грн., що призвело до того, що судом було визначено лише одну обставину, що пом`якшує покарання - це щире каяття, що в свою чергу призвело до застосування до ОСОБА_11 більш суворого покарання, ніж він того заслуговує, в тому числі можливості застосування до нього ст. 69 або ст. 75 КК України.

Прокурор в принесеній апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.03.2017 року відносно ОСОБА_11 , у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

На обґрунтування вимог вказує, що суд невірно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що судом не враховано той факт, що відповідно до показань потерпілої, висновку експерта №250 від 17.03.2015 року, протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 та висновком експерта № 295 від 18.03.2015 року, обвинувачений ОСОБА_11 , під час нанесення чергового удару ножем, стоячи позаду неї однією рукою тримав її за голову, а другою рукою тримаючи ніж хотів їй порізати шию, але завдяки тому, що потерпіла відхилилась він спричинив їй тілесні ушкодження ножем в область верхньої губи зліва та лівій щоці. Обвинувачений мав прямий умисел на нанесення тілесних ушкоджень в область шиї, по якій проходять життєво-важливі артерії, але за обставин які не залежали від його волі, а саме те що потерпіла пручалася, не зміг влучити ножем у шию.

Крім того, з огляду на множинні колото-різані поранення голови, шиї, живота, лівої кисті, що супроводжувалось кровотечею та ускладнились шоком 2-3го ступеня, існувала реальна загроза життю потерпілої ОСОБА_9 внаслідок втрати великої кількості крові.

Звертає увагу, що під час нанесення тілесних ушкоджень, обвинуваченого не зупинило втручання свідка ОСОБА_15 , яка намагалася його відтягнути, і тільки після того як на крики прибігла свідок ОСОБА_16 , після нанесення великої кількості ножових поранень, обвинувачений зупинився та втік з місця кримінального правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції при перекваліфікації дій ОСОБА_11 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України не провів детального аналізу всіх обставин справи без виключення для встановлення наявності чи відсутності повноцінних ознак певного складу злочину.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

На апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 потерпілою ОСОБА_9 принесені письмові заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_12 , які підтримали подану захисником ОСОБА_14 апеляційну скаргу та прохали зільнити ОСОБА_11 від відбування покарання, призначеного за вироком суду першої інстанції, з випробуванням та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги та проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 , думку потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу прокурора підтримали та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення а також необхідності застосування більш суворого покарання.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України заслуговують на увагу.
Колегія суддів встановила, що обвинувачений вчинив злочин за наступних обставин.
25 січня 2015 року близько 23.30 год. ОСОБА_11 , прийшов до своєї колишньої дівчини ОСОБА_9 , яка знаходилася в гостях у своєї подруги ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись на кухні секції №19 за вищевказаною адресою, під час розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої ОСОБА_11 погрожував вбивством останній та через деякий час ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом, направленим на умисне вбивство ОСОБА_17 , тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв зі столу кухонний ніж та умисно наніс ОСОБА_9 ножем декілька ударів по шиї та в черевну порожнину. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_11 . ОСОБА_9 заподіяні наступні тілесні ушкодження: поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї на межі з надлопаточною ділянкою, що проникає в ліву плевральну порожнину; поранення живота, рана якого знаходиться на лівій боковій стінці живота по передній підпахвовій лінії, над проекцією верхнього краю крила лівої клубової кістки, яка проникає в черевну порожнину з утворенням заочеревинної гематоми в ділянці селезіночного кута товстої кишки; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться в ділянці заднього трикутника шиї в проекції переднього краю трапецієподібного м`яза, рановий канал якого йде зліва-направо, в ділянку передньої поверхні шиї, без ушкодження органів шиї; поранення лівої бокової поверхні шиї, рана якого знаходиться біля межі з лівою дельтовидною ділянкою, рановий канал якого проходить за ключицею в ділянку лівого плечового суглобу; наскрізне поранення лівої кисті, з ранами на тильній поверхні в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками та на долонній поверхні в проекції першого міжпальцевого проміжку; рани в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови з обширною підшкірною гематомою; рани на верхній губі зліва та лівій щоці, які супроводжувались внутрішньою та зовнішньою кровотечею і ускладнились шоком 2-3-го ступеня, що могло призвести до порушення кровообігу спинного мозку по ішемічному типу, яке. в свою чергу, ускладнилось розвитком неврологічних розладів у вигляді синдрому Броун-Секара з порушенням функції тазових органів, та по ступеню тяжкості оцінюються лише в сукупності і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

За вказаних обставин ОСОБА_11 , заподіюючи не менше семи ударів ножем, п`ять з яких у життєво-важливі органи ОСОБА_9 , вчинив усі дії, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу до кінця, а саме умисного вбивства, але бажані для нього наслідки у вигляді смерті не настали, а злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Допитаний як в ході судового розгляду, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин визнав частково, не заперечував фактичних обставин справи, лише стверджував, що умислу на позбавлення життя потерпілої він не мав.
Проте такі показання обвинуваченого ОСОБА_11 спростовуються наступними доказами, дослідженими судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора.
Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що дійсно, тривалий час вона мала стосунки з овинуваченим, які з її ініціативи були розірвані в 2011 році з причини постійних ревнощів з боку обвинуваченого. Після розриву відносин обвинувачений не хотів сприйняти розтавання та постійно примушував відновити їх, телефонував їй та знайомим чоловікам, з якими вона намагалася налагодити особисті стосунки. 25.01.2015 року вона випадково зустрілася з ОСОБА_11 та ввечері цього ж дня, близько 20 год., він приїхав до місця проживання ОСОБА_15 по АДРЕСА_2 , де вона в цей час перебувала. Протягом години вони розмовляли з обвинуваченим в кімнаті подруги, а потім на кухні секції, ОСОБА_18 при цьому прохав її відносити стосунки, на що вона відмовлялася. Під час розмови на кухні ОСОБА_11 сказав, що не дасть їй життя, якщо вона не буде з ним зустрічатися і, погрожуючи почав наносити їй удари ножем, який взяв зі столу на кухні, в різні ділянки тіла. Від завданих ударів вона впала на бік на тумбочку, а обвинувачений продовжував наносити їй удари. Вона почала кричати та на крик прибігла ОСОБА_15 , яка почала відтягувати обвинуваченого.

За даними протоколу слідчого експерименту від 04.03.2015 року потерпіла ОСОБА_9 відтворила обставини за яких ОСОБА_11 наніс їй 25.01.2015 року тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №295 від 05.03.2015 року показання ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту щодо спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді рани в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови, трьох поранень лівої бокової поверхні шиї, проникаючого поранення живота, рани на верхній губі зліва та лівій щоці та наскрізного поранення лівої кисті та на долонній поверхні не протирічать об`єктивним судово-медичним даним в частині кількості та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень.

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надали суду показання про обставини припинення ОСОБА_11 своїх дій. Зокрема, свідок ОСОБА_15 показала, що намагалася відтягнути обвинуваченого від потерпілої, коли він наносив останній удари, однак у неї не вистачало сил та їй на допомогу прибігла ОСОБА_16 . Біліченко тягнула Нектовенка ззаду, а Хілобок збоку, однак і вдвох їм не вдалося відтягнути його, тому ОСОБА_19 пішла по допомогу до сусіда, а ОСОБА_20 побігла за телефоном. І лише коли повідомили про виклик правоохоронців, ОСОБА_11 припинив наносити удари та покинув територію будинку.

Таким чином, колегія суддів при визначенні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_11 саме на скоєння умисного вбивства потерпілої, враховує, що для злочину було використано знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями ніж; кількість, характер і локалізацію поранень, зокрема, п`ять з семи нанесених ударів ножем, спрямовані у життєво важливі органи шию та голову, при цьому утримував потерпілу за шию щоб вона не пручалася, те, що обвинувачений, незважаючи на намагання сторонніх осіб припинити такі його дії, продовжував наносити потерпілій удари ножем в життєво важливі органи, а також напружені стосунки між обвинуваченим та потерпілою, про що свідчить звернення ОСОБА_9 за декілька днів до події до правоохоронних органів з заявою про нанесення їй ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 19.01.2015 року.

Таким чином, характер та послідовність дій, вчинених ОСОБА_11 , у своїй сукупності свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої, використав знаряддя злочину, застосування якого призводить до смерті, однак не завершив задумане, оскільки потерпіла почала кричати про допомогу, а свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_20 намагалися припинити дії обвинуваченого. Смерть потерпілої не настала завдяки своєчасній медичній допомозі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що наведені та проаналізовані фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки механізм застосованого ним насильства не дає підстави вважати, що ОСОБА_11 мав намір спричинити будь-які тілесні ушкодження, а не вбивство.

Таким чином, дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи міру покарання, враховуючи вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину.
В зв`язку з наведеним колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, про що просить захисник в принесеній апеляційній скарзі.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого і положень ст.69 КК України, про що ставиться питання в принесеній захисником в інтересах обвинуваченого апеляційній скарзі, та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті, оскільки вказана норма закону може бути застосована судом при призначенні покарання у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного. Так, колегія суддів не вбачає обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, не зазначає про такі обставини і захисник в принесеній апеляційній скарзі. Отже, підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_11 в частині його засудження за ч.1 ст.121 КК України скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, і призначити йому покарання 7 (сім) років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_11 рахувати з 16 липня 2018 року, взявши його під варту з зали суду негайно.
В іншій частині вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3