Справа № 570/3016/17
Номер провадження 1-кс/570/830/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

з участю підозрюваного ОСОБА_2 ,

його захисника адвоката ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) заяву захисника підозрюваного ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого СВ Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 та прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час провадження досудового розслідування у формі процесуального керівництва, прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні № 0000625 від 16 квітня 2017року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286КК України,
в с т а н о в и в:
покликаючись на те, що упереджені дії слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_5 не сприяють встановлення об"єктивної істини у справі, захисник підозрюваногоадвокат ОСОБА_3 у поданій до суду 19 вересня 2017 року заяві просить відвести вказаних осіб від участі у проведенні досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000625.
Захисник адвокат ОСОБА_3 підтримала заяву повністю і по аналогічних мотивах.
Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_5 заперечили проти задовлення заяви, вважаючи, що діють згідно вимог КПК.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - батько та мати підозрюваного пояснили, що слідчий та прокурор вчиняли тиск на їх сім`ю, довівши матір та дітей до плачу, діти /а у сім"ї їх 11/ злякані діями слідчого та прокурора, які на них кричали. Вони забороняли чоловіку знімати проведення слідчої дії з участю потерпілого на телефон, хоча так їм сказала робити адвокат, бо вона не мала можливості бути присутньою при проведенні цієї слідчої дії, що призвело до відмови сина від її проведення. Також матері було заборонено написати свої пояснення власноруч з метою уникнення неправильного тлумачення її слів, як було у випадку при допиті їх сина. Слідчий відмовляв їх від послуг адвоката, пропонуючи вирішити справу мирним шляхом з потерпілим, але вони вважають, що син не винен, чого не хоче встанолювати слідство і прокурор йому у цьому потакає.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з"ясувавши обставини та дослідивши матеріали справ, прийшов до таких висновків.
Як вважає слідство, 16 квітня 2017 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи легковим автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Вереснева зі сторони вул.Олексинської у напрямку вул.Воїнів Інтернаціоналістів в с.Малий Олексин Рівненського району Рівненської області після зустрічного роз`їзду із невстановленим транспортним засобом після зупинки відновив рух та рухаючись зі швидкістю близько 15-30 км/год., в порушення вимог п.12.3. Правил дорожнього руху в момент виявлення перешкоди для руху у вигляді групи пішоходів (3-х осіб), які рухалися по правому краю проїзної частини та по правому узбіччі в попутному напрямку, не врахував дорожню обстановку, що склалась, не вжив заходів безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди у вигляді пішоходів та під час їх об`їзду допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався позаду двох інших пішоходів по правому краю проїзної частини у попутному із транспортним засобом напрямку, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків, які відносять до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

16 квітня 2017 року відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000625 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та розпочате досудове розслідування.

27 червня 2017 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину.

21 липня 2017 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_2 отримав клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

22 липня 2017 року ОСОБА_2 залишив межі Рівненської області та здійснив виїзд за межі України.

27 липня 2017 року ОСОБА_2 оголошено в розшук та зупинено досудове розслідування по даному кримінальному провадженню.

14 вересня 2017 року постановою слідчого досудове розслідування відновлено у зв`язку із встановленням місцеперебування підозрюваного ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Ч.6 вказаної статті регламентовано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.
Ст.77 КПК України встановлює перелік підстав, коли слідчий, прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні і підлягає відводу, зокрема п.3 ч.1 визнає такий обов`язок, коли існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви у його неупередженості.
Зважаючи на складність і різноманітність справ, життєвих явищ, із ними пов"язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для відводу слідчого, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об"єктивність і неупередженість. Необхідно зазначити, що «іншими обставинами», про які йде мова щодо суб`єктивних підстав відводу, можуть бути різні, зазначені обставини можуть і не бути об`єктивними, які б реально свідчили про упередженість слідчого. Процесуальний закон не наділяє повноваженнями слідчого суддю встановлювати обставини, які б свідчили про упередженість, та оцінювати ці обставини за своїм внутрішнім переконанням, не уповноважений суд і надавати оцінку сумніву заявника, адже закон не вимагає їх перевірки на відповідність даним критеріям. Сам факт наявності цих «інших» обставин, поєднаний із сумнівом, і заява про це є підставою для подачі відповідної заяви про відведення конкретного слідчого, прокурора від розслідування конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивними критеріями. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
У п.п.66, 69, 70 рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України" вказано, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатись для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Слідчий суддя приймає до уваги букву і дух закону, зокрема КПК України, щодо підстав для відводу слідчого. Сторони через своє світосприйняття не завжди об`єктивно надають оцінку діям слідчого, прокурора. Природньо, що один з учасників процесу виражає своє незадоволення з приводу перебування справи в провадженні конкретної особи, тому сторона у заяві зазначає про його упередженість при розслідуванні справи.
За суб`єктивним критерієм, будь-яких доказів такої поведінки слідчого, прокурора, зокрема, що вони виявляють упередженість або безсторонність при розслідуванні даного кримінального провадження не наведено і доказів цього не здобуто. В даній ситуації неможливо говорити про те, що стосунки, що розглядаються, мають таку природу та ступінь, що свідчать про те, що вони не є безсторонніми.
Заявлений відвід не містить достатніх об`єктивних підтверджених даних чи доказів, які б свідчили про наявність обставин, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості вказаних осіб та відповідно про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеною нормою КПК України. Подана заява фактично зводиться до незгоди заявника з процесуальними рішеннями під час розслідування вказанного кримінального провадження та вказані обставини не є відповідно до вимог КПК України підставою для відводу слідчого та прокурора.
Така ухвала слідчого судді не віднесена згідно з ч.1 ст.309 КПК до ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Разом з тим, приймаючи до уваги правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 (п.2.1 рішення), що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст.6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 жовтня 1997 року та п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, позбавлення права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.77, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
відмовити у задоволенні заяви захисника підозрюваного ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого СВ Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 та прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час провадження досудового розслідування у формі процесуального керівництва, прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні № 0000625 від 16 квітня 2017року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286КК України.

Ухвала оскарженю не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя: ОСОБА_1