Номер провадження: 11-кп/785/680/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003043 від 06 лютого 2014 року,яким

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тирасполь, Молдова, громадянин Молдови, молдованин, з середньою освітою, офіційно не працює, не одружений, депутатом не являється, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; постійного місця проживання на території України та міста Одеси не має, раніше судимий:
- 09.11.2011 р. Приморським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців, звільнився по відбуттю покарання 23.12.2011 року;
- 11.04.2012 р. Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185, 70 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці, звільнився по відбуттю покарання 08.05.2012 року;
- 10.10.2013 р. Малиновським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 1 рік,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано покарання невідбуте за попереднім вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2013 року та остаточно визначено до відбуття 2 роки 1 місяць позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 07 квітня 2014 року приблизно о 19 годині 30 хв., ОСОБА_7 знаходився у приміщенні торгівельного залу №73 «Adidas», розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, де у нього виник злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном.
Приступивши до реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони залишаться не поміченими, умисно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу до прилавка, викрав спортивні кросівки «Роrshe Тур 64», артикул 023135, білого кольору, вартістю 1 690 гривень, належні ДП «Adidas» ( код ЄРДПОУ 24251899) та вийшов із приміщення торгівельного залу № 73 «Adidas», розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Пантелеймонівська 97, таким чином виконавши всі дії, які вважав необхідними для закінчення злочину.
Після цього з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ДП «Adidas» ( код ЄРДПОУ 24251899) матеріальний шкоду на загальну суму 1 690 гривень.
Не погодившись із вказаним вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому злочинів.

Крім того обвинувачений зазначив, що позитивно характеризується, а на утриманні у нього знаходиться хвора мати та вагітна співмешканка.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 виявив бажання захищати свої інтереси самостійно без участі захисника про що написав відповідну заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, сам ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, його позитивну характеристику за місцем проживання та посередню характеристику органу пробації.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин в період іспитового строку.

Крім того, апеляційний суд враховує, що після вчинення злочину 07 квітня 2014 року обвинувачений ОСОБА_7 більш ніж три роки переховувався від правоохоронних органів і був затриманий лише 28 листопада 2017 року.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, Пленум Верховного Суду в абзаці 4 п.10 вищезгаданої постанови №7 від 24.10.2003 року зазначив, що «…у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим».

За таких обставин, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин в період іспитового строку, апеляційний суд позбавлений законних підстав повторно звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3