УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання представника ТОВ «ДЕЛІКОН» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ТОВ «ДЕЛІКОН» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004101 від 28.12.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2, ч. 2 ст. 364 КК України, в рамках якого, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2017 накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106.

В обґрунтування доводів зазначає, що представник підприємства не був присутнім при розгляді клопотання про накладення арешту, а тому судом не були враховані його доводи.
Окрім того, вказує на те, що жодній посадовій особі ТОВ «ДЕЛІКОН» не повідомлялось про підозру у кримінальному провадженні в межах якого здійснюється досудове розслідування, у зв`язку з чимарешт накладено необґрунтовано і на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.

Слідчий в судове засідання не з`явився,про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином та завчасно, причини неявки суду не відомі.

Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали які слугували підставою для накладення арешту, дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що в рамках кримінального провадження №0004101 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2017 накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки а ні слідчим в клопотанні, а ні в ухвалі про арешт майна не наведено будь-яких інших підстав, передбачених ст. 170 КПК України, за яких застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, окрім як з підстав, передбачених ч. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, так само не наведено доказів, що спірне майно відповідає ознакам ст. 98 КПК України, а також те, що жодній посадові особі підприємства не було повідомлено про підозру в межах кримінального провадження №0004101, а клопотання про арешт майна не містило відомостей щодо причетності арештованого майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали та матеріали, які слугували підставою для накладення арешту на спірне майно, слідчий суддя приходить до висновку, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Будь-яких негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, не виявлено.

Крім того, як у клопотанні про скасування арешту майна так і в судовому заявником не наведено нових даних, які б свідчили про необґрунтованість такого втручання в права та свободи власника як арешт майна, а так само, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Доводи заявника про те, що у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту майна жодній посадовій особі ТОВ «ДЕЛІКОН» не повідомлялось про підозру не спростовують висновку слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, постановою старшого слідчого з ОВС 1 відділу 1 УДР ГСУ СБ України від 29.11.2017 спірне майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004101.

Таким чином, твердження заявника про те, що жодній посадовій особі ТОВ «ДЕЛІКОН» не повідомлялось про підозру у кримінальному провадженні №0004101не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися не залежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2017 необґрунтованою у слідчого судді не має, а заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання представника ТОВ «ДЕЛІКОН» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.12.2017 на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 22.10.2018

Слідчий суддя