Справа № 461/6981/18
Провадження № 1-кс/461/7922/18
УХВАЛА

19.09.2018 року.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Галицького відділу полії Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09 липня 2018 року про відмову у визнанні потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0000830 від 15 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з відповідною скаргою. Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000830 від 15 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину з боку ОСОБА_4 . 09 липня 2018 року слідчим Галицького ВП ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою.

Як зазначає ОСОБА_3 , вона не погоджується з постановою слідчого, оскільки саме вона звернулася до органу поліції із завою про вчинення кримінального правопорушення, кримінальним правопорушенням їй завдано шкоди.

Просить слідчого суддю скасувати постанову слідчого СВ Галицького ВП ОСОБА_5 від 09 липня 2018 року.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити.

Слідчий до суду не прибув, хоча Галицький відділ поліції був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.

Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до постанови слідчого СВ Галицького ВП ОСОБА_5 від 09 липня 2018 року, кримінальне провадження № 0000830 від 15 лютого 2018 року внесене до ЄРДР з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 383 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину. Даною постановою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, які не завдано шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Таким чином, права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання в особою заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, або якщо особі кримінальним правопорушенням завдана шкода.

Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про вчинення злочину або заява про визнання особи потерпілим подана особою, якій завдано шкоди.

Злочини проти правосуддя - це передбачені Кримінальним кодексом України умисні суспільно небезпечні діяння (дії або бездіяльність), спрямовані проти інтересів державної влади та посягають на встановлену законом діяльність суду і органів, що забезпечують цю діяльність, сприяють розв`язанню завдань і досягнення цілей правосуддя.
Суспільна небезпека цих злочинів полягає в підриві державної влади шляхом дискредитації судової влади, приниження її авторитету, втрати віри у справедливість правосуддя.
Основні об`єкти злочинних посягань - інтереси державної влади, встановлений в державі порядок правосуддя, тобто інтереси правосуддя.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 383 КК України, відноситься до категорії злочинів проти правосуддя, є злочином з формальним складом, тобто вважається закінченим з моменту надходження неправдивого повідомлення до суду, прокурора, слідчого або органу дізнання. Диспозиція статті не передбачає спричинення будь-якої шкоди потерпілому.

Крім того, слід зазначити, що відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженою наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1377, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Слідчий суддя не може погодитися із доводами заявника ОСОБА_3 про те, що їй вказаним злочином спричинена шкода у розумінні ст. 55 КПК України, ст.ст. 22, 23 ЦК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 09 липня 2018 року правомірною та не вбачає правових підстав для її скасування.

Керуючись ст. 55, 303, 305-306 КПК України, слідчий суддя

ВСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Галицького відділу полії Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09 липня 2018 року про відмову у визнанні потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0000830 від 15 лютого 2018 року відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1