н/п 1-кп/490/534/2018

У Х В А Л А
25 липня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

провівши судове засідання щодо обвинувальних актів, складених за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0005477 та № 0004645, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луганськ, громадянина України, рома, не працюючого, раніше судимого 08.08.2007 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; 13.07.2010 Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.1 ст.122, ч.2 ст.190, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 25.10.2010 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ;
сторона захисту : захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 15 серпня 2018 року. Як випливає зі змісту ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час вирішення вказаного питання вважала за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до них застосовані вказані запобіжні заходи станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, заперечували проти продовження строку тримання під вартою, просили змінити застосований запобіжний захід на домашній арешт, посилалися не те, що у теперішній час прокурором не доведено того, що такий запобіжний захід як домашній арешт не зможе запобігти ризикам, з метою запобігання яким до обвинувачених застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений хворіє та потребує медичної допомоги, якої не може отримувати у мовах СІЗО.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до шести років.

Під час досудового розслідування до обвинуваченогоОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. Оскільки заставу за ОСОБА_3 було внесено, останнього було звільнено з-під варти та покладено на нього обов`язки визначені в ухвалі слідчого судді, у тому числі обов`язок з`являтися за викликом суду у судові засідання.

Однак, в період часу з 06.04.2017 року по 11.01.2018 року обвинувачений ухилявся від явки за викликами суду, а тому ухвалою суду від 11.01.2018 року останньому було змінено запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою. В подальшому такий запобіжнй захід продовжувався судом.

Сукупність наведених вище обставини вказують на високий ступінь ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності за вказані вище злочини, а зважаючи на те, що обвинувачений тривалий час ухилявся від суду, неможливо запобігти цьому ризику шляхом застосування до нього іншого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою.

Цей ризик був врахований судом під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і станом на теперішній час не перестав існувати та не зменшився.
Таким чином, під час розгляду клопотання встановолено існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.
Відповідно, клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Доводи сторони захисту про потребу обвинуваченого в лікуванні та неможливість отримання обвинуваченим такого лікування в умовах СІЗО, суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Керуючись ст.ст. 331, 370-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який - відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжити до 22 вересня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1