Постанова

Іменем України
31 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 761/26979/14-к
Провадження № 51 2534 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,
захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006245 від 18 червня 2014 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 186 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати місце проживання у період доби з 19-00год. до 06-00год. з покладенням певних обов`язків не залишати житло за місцем проживання, прибувати до суду за кожною вимогою та зараховано йому в строк відбування покарання перебування під вартою з 20червня 2014 року по 13 лютого 2015року.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту затримання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 200 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
На підставі ст. 124 КПК України стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта, в розмірі 368,55 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
За обставин детально зазначених у вироку суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення 18 червня 2014 року приблизно з 15 години 30 хвилин по 16 годину відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_13 на загальну суму 800 гривень (грабіж) з квартири АДРЕСА_2 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , поєднаного з проникненням у житло.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року апеляційній скарги захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_16 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_12 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, зазначений вирок суду щодо ОСОБА_14 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку злочину вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. В решті цей вирок щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 залишено без зміни.
Цим же вироком також засуджено ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , питання про перегляд судових рішень щодо яких в касаційному порядку не порушується.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 змінити, зарахувати строк його попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що судами обох інстанцій не було належним чином враховано усі обставини справи та безпідставно відмовлено у застосуванні до ОСОБА_6 статті 75 КК України. Крім того, зазначає, що, маючи дані про попереднє ув`язнення ОСОБА_6 , необхідно було застосувати положення ст. 72 ч. 5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 і засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, змінити судові рішення і застосувати ст. 75 КК України та на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
Захисник ОСОБА_9 вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_11 вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити, а також на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу частково обґрунтованою і просила її задовольнити частково та на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а також на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, щодо застосування ст. 75 КК України заперечувала.
Мотиви Суду
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ст. 186 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок незастосування до нього статті 75 КК України не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання.
При призначені ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, конкретні обставини справи, його роль та участь у вчиненні злочину, форму і ступінь його вини, поведінку після вчинення злочину, а саме ненадання допомоги ОСОБА_13 , та його наслідки, дані про його особу, його молодий вік, який раніше не судимий, навчався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має захворювання та не перебуває на спеціальних обліках, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Рішення в частині невизнання щирого каяття ОСОБА_6 як обставини, що пом`якшує покарання, суд належним чином мотивував, вказавши, що, хоча він і визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення, однак зміст і форма показань, в яких він намагався уникати конкретних відповідей, не свідчать про його щире каяття в розумінні положень статті 66 КК України.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке є ближчим до мінімальної межі санкції частини 3 статті 186 КК України.
Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції її доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання за ст. 186 ч. 3 КК України, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши підстави, з яких визнав її необґрунтованою, погодившись із видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, зміни вироку та ухвали і призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знаходить.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що питання застосування до ОСОБА_6 положень ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, а також застосування цих положень і до засудженого ОСОБА_10 , про що зазначається в клопотанні його захисника ОСОБА_11 , в судах не порушувалось і судами не вирішувалось, у зв`язку із чим колегія суддів касаційної інстанції відповідно до повноважень не може давати оцінку наявності чи відсутності підстав для застосування вказаних положень закону в межах даного касаційного провадження. Разом з тим, зазначене не позбавляє права засудженого ОСОБА_6 , членів його сім`ї або захисника, а також і засудженого ОСОБА_10 , членів його сім`ї або захисника звернутися із клопотанням до суду першої інстанції щодо застосування положень ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII в порядку та за наявності відповідних підстав, передбачених цим законом.
Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку статей 537, 539 КПК України за наявності відповідних підстав.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3