печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України молодший радник юстиції ОСОБА_6 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000203, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2014, за погодженням прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням і просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, раніше не судимого, який станом на час вчинення злочину займав посаду молодшого інспектора авто служби 1 відділення 1 взводу автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово строком на 60 (шістдесят) діб, а також покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та слідчого судді;не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_7 , потерпілим ОСОБА_8 та колишніми працівниками БМОП «Беркут» при ГУМВС України у Львівській області, які допитані як свідки у даному провадженні.

Клопотання підтримано під час його розгляду прокурором ОСОБА_9 та обґрунтовано наступним.

Слідчими управління спеціальних розслідування Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 06.03.2014 за підозрою ОСОБА_4 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 15.12.2013 року).

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від №81 о/с від 04.03.2011 року ОСОБА_4 призначено на посаду молодшого інспектора авто служби 1 відділення 1 взводу автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області(далі - БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області), та наказом начальника ГУМВС України у Львівській області№560 від 21.08.2009 року ОСОБА_4 присвоєне спеціальне звання прапорщик міліції. Відповідно до положень статей 1, 2, 10 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі Закону), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, одним з основних завдань якого є зобов`язання забезпечували особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів та громадський порядок.

Згідно зі статтею 12 Закону міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом.

Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків (стаття 13 Закону).

Також працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку (стаття 14 Закону).

Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції.

Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю до жінок з явними ознаками вагітності, осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності та малолітніх, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору.

У разі неможливості уникнути застосування сили, вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків, і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує надання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.

Перевищення повноважень щодо застосування сили, у тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 12 Закону).

Згідно Положення про спеціальний підрозділ міліції громадської безпеки «Беркут» (далі - Підрозділ), затвердженого наказом МВС України 24.10.2013 № 1011 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за № 19/24796, набрав чинності 28.01.2014), цей підрозділ є підрозділом міліції особливого призначення, який належить до структури міліції громадської безпеки та є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 1.1).

Підрозділ у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно- правовими актами МВС України, а також цим Положенням (пункт 1.2).

Діяльність підрозділу організовується в межах його повноважень відповідно до принципів, визначених статтею 3 Закону України «Про міліцію» (пункт 1.3).

Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальникам ГУМВС, УМВС, а в разі їх відсутності - заступнику, який організовує діяльність підрозділів міліції громадської безпеки. Організаційне, нормативно-методичне забезпечення підрозділу та контроль за його діяльністю здійснює Департамент громадської безпеки (пункти 1.4, 1.5).

Працівники підрозділу з метою виконання покладених на них завдань мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках та в порядку, визначених статтями 12-15 -1 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.1991 № 49 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку в Українській РСР» (пункт 1.6).

Виконання службових обов`язків особовий склад підрозділу здійснює в спеціальному обмундируванні, екіпірованому знаками розрізнення та символікою «Беркут», яка є єдиною для всіх регіонів України.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді молодшого інспектора авто служби 1 відділення 1 взводу автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, був працівником правоохоронного органу, на якого згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, частини 1 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.

Разом з цим, ОСОБА_4 , працюючи на посаді молодшого інспектора авто служби 1 відділення 1 взводу автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, будучи працівником правоохоронного органу та згідно примітки до статті 364 Кримінального кодексу України - службовою особою, діючи всупереч Присязі працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, грубо порушив вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, ст. З Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, хибно розуміючи поняття відданості народові України, умисно, вчинив дії, які полягали у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, та супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними діями, за відсутності ознак катування, вчинених групою осіб. Так, починаючи з 21 листопада 2013 року у м. Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектору зовнішньої політики України, у тому числі, шляхом участі у протестних рухах «Євромайдан» та «Автомайдан».

Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами ніціонального та міжнародного законодавства.

Після повернення 29.11.2013 з м.Вільнюса (Литовська Республіка), де ОСОБА_10 підтвердив лідерам країн-учасників Європейського Союзу своє рішення не підписувати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, бажаючи припинити в зародку будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції і усвідомлюючи при цьому незаконність таких своїх дій, які грубо порушували вищевказані норми законодавства, він вирішив, використовуючи наявні повноваження Президента України та створену ним і його оточенням систему управління, згідно з якою державні, зокрема правоохоронні, органи виконували саме його вказівки, навіть якщо вони грубо порушували вимоги Конституції та законодавства України, застосувати правоохоронні органи для здійснення силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в м. Києві, та доручив здійснити це керівникам правоохоронних органів держави.

У результаті цього, в ніч на 30.11.2013 співробітниками спецпідрозділу «Беркут» МВС України громадяни, які перебували у вказаний час на Майдані Незалежності в м. Києві, серед яких були студенти та жінки, із застосуванням фізичної сили були витіснені з цієї території та при цьому жорстоко побиті із застосуванням спеціальних засобів, за наслідками чого багато з них отримали численні тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Після цього, 30.11.2013 та 01.12.2013, громадяни України у кількості від п`ятисот тисяч до одного мільйона осіб вийшли на центральні вулиці м. Києва, протестуючи проти злочинних дій працівників міліції та представників влади, які організували, здійснили та допустили зазначене свавілля.

01.12.2013 на вул. Банковій у м. Києві бійцями внутрішніх військ МВС України та спецпідрозділів «Беркут» МВС України проти мітингувальників було застосовано сльозогінний газ, гумові кийки і світлошумові гранати, внаслідок чого десятки громадян України, серед яких і журналісти, отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Крім того, у ніч з 10 на 11 грудня 2013 року бійцями внутрішніх військ МВС України та спецпідрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » МВС України вчинено спробу силового витіснення учасників мітингу з Майдану Незалежності, у результаті чого десятки громадян, серед яких журналісти та народні депутати України, отримали тілесні ушкодження.

У подальшому, упродовж грудня 2013 - січня 2014 року, з відома та згоди Президента України ОСОБА_10 , за розпорядженням Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_11 , його заступника ОСОБА_12 та командувача внутрішніми військами ОСОБА_13 , кримінальні провадження щодо яких розслідуються окремо, бійцями внутрішніх військ та спецпідрозділу «Беркут» МВС України було незаконно й безпідставно заблоковано вулицю М. Грушевського та інші, що вели до Урядового кварталу в центральній частині міста Києва.

Після таких протиправних дій правоохоронних органів протестні акції на Майдані Незалежності в м. Києві стали масовими та постійними, на них висловлювався протест передусім проти свавілля правоохоронних органів та сил спецпризначення, проти незаконних дій владних органів та корупції, участь у яких у г. :стійному режимі брала велика кількість протестувальників.

При цьому громадяни, які перебували з 22 листопада 2013 року в центральній частині міста Києва та брали участь в акціях протесту, не допускали грубих порушень громадського порядку, вимагаючи, щоб права людини охоронялися силою закону з метою забезпечення того, щоб людина не була змушена вдаватися як до останнього засобу - повстання проти тиранії і гноблення, як це передбачено Загальною декларацією прав людини, прийнятою 10.12.1948 Генеральною асамблеєю ООН, яка була ратифікована Україною та імплементована в національне законодавство.

Разом з тим, в період листопада 2013 - лютого 2014 року державні органи влади, зокрема правоохоронні, грубо порушували права громадян на мирні зібрання, регулярно застосовуючи насильство до мітингувальників. При цьому, правоохоронні органи та суди не тільки не реагували на такі порушення та не попереджали їх, а й у протиправний спосіб притягали протестувальників до адміністративної і кримінальної відповідальності. Більше того, Кабінет Міністрів України та Верховна Рада України незаконно приймали нормативні акти, які посилювали адміністративну та кримінальну відповідальність . щодо мітингувальників та розширювали правоохоронним органам репресивні повноваження. Цим самим у країні було створено ситуацію, коли права людини не охоронялися ані законодавчою, ані виконавчою, ані судовою гілками влади.

16.01.2014, як реакція на масові протести громадян, які відбувались у центральній частині м. Києва та частково по всій території України, Верховною радою України, з грубим порушенням регламенту і законодавчої процедури та попри гостру критику збоку суспільства було проголосоване прийняття пакету законодавчих актів, які обмежували права громадян, надавали органам державної влади більшу свободу дій у сфері покарання учасників акцій протесту, мали на меті криміналізацію громадянського суспільства та фактично були спрямовані на перешкоджання проведенню мирних акцій протесту а також розширення репресивних повноважень правоохоронних органів.

17.01.2014 вищевказаний пакет законодавчих актів було підписано Президентом України ОСОБА_10 , що в свою чергу призвело до ескалації конфлікту в суспільстві.

19.01.2014, реалізуючи право громадян на мирні зібрання, проведення зборів, мітингів, походів та демонстрацій, що закріплене статтею 39 Конституції України, за ініціативою лідерів Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання Автомайдан» (далі - ГО «ВО «Автомайдан»), було розпочато ходу з метою підготовки безстрокового пікету Верховної Ради України з подальшою вимогою переголосувати вищевказаний пакет законодавчих актів.

Вищевказана хода, анонсована ГО «ВО «Автомайдан», зустрілася із підрозділами внутрішніх військ та МОП «Беркут» ГУ МВС України на вул. Грушевського в м. Києві, в результаті чого протистояння переросло у довготривалу сутичку із застосуванням спеціальних засобів, гумових кийків та світло-шумових гранат з боку працівників правоохоронних органів.

Станом на 20:00 год. 19.01.2014 кількість учасників протестних акцій, які в результаті застосування до них заходів фізичного впливу та спеціальних засобів, з боку працівників правоохоронних органів, отримали різного ступеню тяжкості тілесних ушкодження, склала близько 100 осіб.

Згідно розрахунку сил та засобів міліції, задіяних для охорони громадського у центральній частині м. Києва, затверджених т.в.о. начальника ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_14 , 19.01.2014 для охорони громадського порядку у центральній частині м. Києва було задіяні 6710 працівників міліції, з яких 1893 склали працівники МОП «Беркут».

Відповідно до цього ж розрахунку, особовий склад МОП «Беркут» Тернопільської, Полтавської, Чернівецької, АР Крим, Львівської, Харківської та Черкаської областей, станом на 19.01.2014, перебував на території військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Приблизно о 21:00 год. 19.01.2014 командир БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_15 , перебуваючи на території резиденції колишнього Президента України «Межигір`я» за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. І. Франка, 19, отримав усну вказівку від невстановлених працівників УГБ ГУ МВС України в м. Києві, надати в розпорядження ГУ МВС України в м. Києві два службові автомобілі «Ssang Yong» для супроводження автоколони у складі близько 40 транспортних засобів до вул. Грушевського в м. Києва, на що останній погодився та надав у розпорядження вказаних осіб службовий автомобіль «Ssang Yong» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_16 та автомобіль Ssang Yong д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням молодшого інспектора автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 .

Таким чином, керівництвом УГБ ГУ МВС України в м. Києві, в розпорядженні якого перебували регіональні підрозділи МОП «Беркут» МВС України, було прийнято рішення, щодо мобілізації особового складу підрозділів МОП «Беркут» МВС України з метою їх залучення до протидії протестним акціям на вул. Михайла Грушевського в м. Києва 19.01.2014.

Інформацію про передислокацію численних підрозділів МОП «Беркут» МВС України до центральної частини м. Києва було також отримано і учасниками ГО «ВО «Автомайдан», після чого керівництвом вказаної громадської організації було прийнято рішення про необхідність перешкоджання руху вищевказаній колоні автотранспорту з метою недопущення посилення ескалації в ході протистояння між учасниками протестних акцій та працівниками правоохоронних органів на вул. М. Грушевського в м. Києві.

Так, 19.01.2014, близько 22:00 год., учасник ГО «ВО «Автомайдан» ОСОБА_8 за кермом автомобіля марки «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 разом із ОСОБА_17 , який перебував на передньому пасажирському сидінні, рухались по вулиці Богатирській в місті Києві в напрямку проспекту Степана Бандери. Окрім того, разом із ОСОБА_8 також рухались інші учасники ГО «ВО «Автомайдан», зокрема ОСОБА_18 за кермом автомобіля ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_5 . В цей час, вказаним автошляхом рухалась автоколона у складі близько сорока автотранспортних засобів МВС України, в супроводі автомобіля «Ssang Yong » з номерними знаками синього кольору НОМЕР_2 , з написом на кузові автомобіля «Міліція», за кермом якого знаходився міліціонер-водій автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 , та автомобіля «Ssang Yong » д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням молодшого інспектора авто служби 1 відділення 1 взводу автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 , руху якої почав перешкоджати учасник ГО «ВО «Автомайдан» ОСОБА_8 за кермом автомобіля марки «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 та інші учасники даної громадської організації, що їхали поруч.

Бажаючи припинити порушення правил дорожнього руху з боку ОСОБА_8 та інших учасників ГО «ВО «Автомайдан», що виразились у перешкоджанні руху автоколони транспортних засобів працівників міліції, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , будучи водіями службових автомобілів БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області, здійснили щонайменше п`ять спроб примусового блокування та зупинки автомобілів ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та інших учасників ГО «ВО «Автомайдан», однак ОСОБА_18 , змінивши смугу руху, уникнув блокування та як наслідок примусової зупинки автомобілями працівників БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області.

Разом з тим, автомобіль «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , у якому знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_17 був блокований службовими автомобілями під керуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_4 здійснив відтіснення автомобіля ОСОБА_8 до крайньої лівої смуги руху лівим боком автомобіля «Ssang Yong » д.н.з. НОМЕР_3 , змусивши його зменшити швидкість руху та притиснутись до відбійної опори, а ОСОБА_7 , в свою чергу, направивши автомобіль «Ssang Yong » д.н.з. НОМЕР_6 у бік крайньої лівої полоси руху ОСОБА_8 фактично примусив останнього здійснити повну зупинку автомобілю «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 біля відбійної опори у крайній лівій смузі руху.

Після повної зупинки транспортного засобу, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , з автомобіля марки «Ssang Yong» д.н.з НОМЕР_3 , з водійських дверей вийшов молодший інспектор авто служби 1 відділення 1 взводу автотранспортної роти БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 , а із задніх лівих пасажирських дверей - невстановлений працівник МОП «Беркут» МВС України, що був одягнутий в захисний шолом та балаклаву з метою унеможливлення його ідентифікації, попрямувавши до лівого боку автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 . Одночасно, із службового автобуса, який зупинився : лівого боку від автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 на розмежувальній смузі, вийшли не менше двох невстановлених працівників МОП «Беркут» МВС України, одягнуті в захисні шоломи та балаклави з метою унеможливлення їх ідентифікації та попрямували до автомобіля «Citroen С4».

В подальшому, ОСОБА_4 та інші невстановлені працівники міліції, усвідомлюючи, що після блокування та зупинки ними автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , порушення водієм даного автомобіля правил дорожнього руху фактично було припинено, а протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та інших учасників ГО «ВО «Автомайдан», не відбувалось, опору під час виконання покладених на міліцію обов`язків вказані особи не чинили, відтак підстави для застосовування сили та спеціальних засобів відсутні, в порушення вищевказаних вимог Закону України «Про міліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.1991 № 49 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку в Українській РСР», застосували силу та ти дії, які перевищували заходи, необхідні для виконання покладених на міліцію обов`язків, завдавши шкоди здоров`ю та майну учасникам ГО «ВО «Автомайдан».

Фактично не маючи на меті виконання завдань, що покладені законом на працівників міліції щодо виявлення та припинення правопорушень, бажаючи помститись за громадянську позицію учасникам ГО «ВО «Автомайдан», ОСОБА_4 та двоє невстановлених працівників МОП «Беркут» МВС України, маючи на меті умисне пошкодження автомобіля, в якому перебував ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , та унеможливлення подальшого руху транспортного засобу, обійшовши автомобіль з лівого боку, без пояснень шляхом ситуаційно узгоджених дій, почали наносити удари кийками та ногами по автомобілю ОСОБА_8 , завдавши при цьому не менше одного удару кожен, спричинивши тим самим численні механічні пошкодження транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер розпочатих колегами-міліціонерами незаконних дій, що об`єднані єдиним злочинним умислом на умисне пошкодження автомобіля учасника ГО «ВО «Автомайдан» ОСОБА_8 , з метою унеможливлення подальшого руху транспортного засобу та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, з мотивів помсти за його громадянську позицію, повністю підтримуючи їх намір, шляхом ситуаційного узгодження своїх дій з розпочатими діями інших співучасників, направлених на умисне пошкодження автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , завдав щонайменше одного удару ногою по кузовній частині автомобіля потерпілого ОСОБА_8 , завдавши механічних пошкоджень транспортному засобу.

В подальшому, вибивши лобове скло, а також скло передніх правих та лівих дверей автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , невстановлені працівники МОП «Беркут» МВС України, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на пошкодження автомобіля учасника ГО «ВО «Автомайдан» ОСОБА_8 та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, діючи шляхом ситуаційного узгодження своїх дій із ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували поруч, однак жодних дій, спрямованих на припинення вчинення злочину не вчиняв, з мотивів помсти, почали наносити удари по різних частинах тіла ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , який сидів поруч на пасажирському сидінні, попри те, що останні будь-якого опору працівникам правоохоронного органу не чинили.

Продовжуючи свої злочинні дії, невстановлені працівники МОП «Беркут» ЛВС України, використовуючи спецзасіб сльозоточивої дії «Терен-4М», розпилюючи його через розбите лобове скло автомобіля «Citroen С4» в обличчя ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , витягнули ОСОБА_17 з автомобіля та завдали останньому численних тілесних ушкоджень, а ОСОБА_8 , який залишався на водійському сидінні, будучи пристебнутим паском безпеки, продовжили наносити удари по різних частинах тіла, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді множинних саден голови, правого плечового суглобу, правого передпліччя, правої кисті, що згідно висновку експерта №334/Е від 10.03.2015, відноситься до легких тілесних ушкоджень, від яких останній втратив свідомість, перебуваючи на водійському сидінні автомобіля.

Загалом, за результатами вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , а також іншими не встановленими працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, що виразились в умисному пошкодженні транспортного засобу, на автомобілі «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , виявлені численні зовнішні механічні пошкодження, а саме: деформована кришка капоту з утворенням вм`ятин металу, пошкоджена ліва та права блок фари з утворенням сколів та тріщин металу, зруйноване скло вітрового вікна, пошкоджене з утворенням тріщин матеріалу дзеркало заднього виду, деформована з утворенням вгину каркасу ліва та права щітки склоочисників, деформована з утворенням вигинів та вм`ятин панель даху та права бокова панель даху, зруйноване опускне скло правих та лівих, задніх та передніх дверей, пошкоджена з утворенням сколів та тріщин матеріалу праве та ліве дзеркала зовнішньо-оглядові, зруйнована ручка правих передніх дверей, деформовані з утворенням вигинів задні праві двері, деформовані з утворенням вигинів металу шарніри задніх правих дверей та обмежувач ходу задніх правих дверей, зруйноване опускне скло задніх правих дверей, зруйнована ручка задніх правих дверей, деформована з утворенням вигинів металу направляюча вікна задніх правих дверей, деформована з утворенням складок панель боковини, задня, ліва, та задня права, зруйноване бічне скло задньої лівої та правої боковини,задній лівий та правий, зовнішній та внутрішній ліхтарі, деформовані з утворенням складок двері задка, зруйноване скло дверей задка, пошкоджений з утворенням сколів та тріщин матеріалу спойлер дверей задка, пошкоджений з утворенням подряпин лако-фарбового покриття передній та задній бампер, зруйнований перемикач склоочисників.

Проведеною судовою автотоварознавчою експертизою № 1576 від 08.05.2018 встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок кримінального правопорушення (19.01.2014), становить 83 569, 80 грн. (вісімдесят три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять грн. 80 коп.).

Таким чином, протиправними діями колишніх працівників БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а також інших невстановлених працівників органів внутрішніх справ, ОСОБА_8 спричинено істотну шкоду у вигляді матеріальних збитків у розмірі 83 569, 80 гривень, що на час вчинення злочину, складали сто і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У зв`язку із вчиненням вищезазначених дій, що полягали у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, та супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними діями, за відсутності ознак катування, вчинених групою осіб, ОСОБА_4 04.06.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 15.12.2013 року).

Причетність ОСОБА_4 до зазначеного злочину підтверджується наступними зібраними у ході розслідування доказами: Наказом ГУ МВС України у Львівській області №22 від 13.01.2014 року,згідно якого, ОСОБА_4 станом на 19.01.2014 був відряджений для охорони громадського порядку у складі БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області до м. Києва;Протоколом огляду місця події від 19.01.2014;Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_19 від 05.11.2014, в якому потерпілим надані вичерпні свідчення з приводу пошкодження належного йому автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , а також спричинення останньому тілесних ушкоджень працівниками МОП «Беркут»;Протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 08.10.2014, лікаря швидкої медичної допомоги, який надавав ОСОБА_8 невідкладну медичну допомогу в результаті побиття останнього працівниками МОП «Беркут»;Висновком судово-медичної експертизи №334/е від 10.03.2015, згідно якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, в результаті побиття останнього працівниками МОП «Беркут»;Протоколом огляду відеозапису від 10.10.2014 та протоколом огляду відеозапису від 26.03.2015, згідно якого були оглянуті та долучені до матеріалів кримінального провадження відеозаписи з відео реєстратора ОСОБА_8 , на яких зокрема відображені обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ;Протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 19.03.2015, в ході якого останнім було підтверджено відомості надані раніше в ході допитів;Протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 19.02.2016, у якому він надав вичерпні відомості, щодо вчиненого кримінального правопорушення, оскільки станом на момент його вчинення останній перебував на передньому сидінні автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 ;Висновком судової авто товарознавчої експертизи №1576 від 08.05.2018 згідно якого вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Citroen С4», д.н.з. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок кримінального правопорушення 19.01.2014 складає 83569, 80 грн.;іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_4 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з наступних підстав.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що завдав істотної шкоди охоронюваним законом права та інтересам окремої особи, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 5 років.

У органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_4 , зважаючи на тяжкість вчинених ним злочинів, а також розуміючи не відворотність покарання, при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Органом досудового розслідування враховується те, що більшість працівників територіальних підрозділів МОП "Беркут", яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із розстрілом учасників Революції Гідності та завданням різного ступеню тілесних ушкоджень громадянам у період з 22.11.2013 по 25.02.2014 р.р., з метою уникнення кримінальної відповідальності, переховуються від органів досудового розслідування та суду на території Російської Федерації та тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим.

Окрім іншого, ОСОБА_4 протягом періоду з 06.03.2014 по 17.01.2018 систематично здійснював виїзди за кордон України, зокрема, в останнє 12.01.2018 до через пункт пропуску Шегині до Республіки Польща, що підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що у сукупності з його постійним проживанням у прикордонній області дає достатні підстави вважати про можливість останнього залишити територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_4 , без застосування до нього запобіжного заходу, матиме змогу впливати на інших підозрюваних, потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а саме колишніх працівників спецпідрозділу МОП «Беркут», які були безпосередніми очевидцями, а можливо і співучасниками вчинення останнім інкримінованого ним злочину.

Також, ОСОБА_4 , маючи досвід роботи у правоохоронних органах, використовуючи свої знання, навички та вміння, шляхом спотворення доказів, підшукування свідків та схиляння їх до надання вигідних йому свідчень, надання відповідних консультацій співучасникам вчинення злочину, які до цього часу ще не встановлені та інших дій, зможе перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином.

Таким чином, за наявності можливості виїзду за кордон, у зв`язку із загрозою притягнення до кримінальної відповідальності і призначення покарання за вчинений злочин, підозрюваний ОСОБА_4 , може виїхати на постійне місце проживання до іншої країни, у тому числі Республіки Польща, Російської Федерації, тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим або переховуватися від слідства в Україні, що унеможливлюватиме проведення з його участю слідчих дій та перешкоджатиме всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження.

За таких обставин, орган досудового розслідування вважає, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання підозрюваним ОСОБА_4 , процесуальних обов`язків підозрюваного та не нададуть можливості під час досудового розслідування контролювати місця його перебування.

Зокрема, при застосуванні запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання чи застави, підозрюваний ОСОБА_4 матиме змогу безперешкодно пересуватися територією України, і відповідно залишити її поза межами пунктів пропуску, зможе спілкуватись із іншими не встановленими на даний час працівниками правоохоронних органів, що є співучасниками вчиненого ним злочину, перешкоджаючи проведенню досудового розслідування та встановленню і притягненню останніх до кримінальної відповідальності.

Для забезпечення підозрюваним ОСОБА_4 належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, одночасно із застосуванням до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, існує необхідність у покладенні на підозрюваного конкретних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та слідчого судді - для безумовного забезпечення його участі у слідчих та процесуальних діях під час досудового розслідування;не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду - для запобіганням можливості підозрюваного залишити територію України, або переховуватися на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - для запобіганням можливості підозрюваного залишити територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими підозрюваними у даному провадженні - для запобігання можливості підозрюваним впливати на вказаних осіб з метою схиляння до надання необхідних йому показів, зміни наданих раніше показів, або іншого спотворення об`єктивної істини.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що органом досудового розслідування доведена наявність заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду у зв`язку зі зміною свого процесуального статусу, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших учасників процесу, перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 15.12.2013 року), за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років - з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вказаним ризикам необхідно застосувати по підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із обороною залишати житло цілодобово.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення поданого клопотання, вказуючи на відсутність будь-яких ризиків щодо можливості здійснення дій визначених ст. 177 КПК України, на необґрунтованість пред`явленої підозри та недоведеність її наданими доказами. Крім цього сторона захисту надані підтвердження наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема дружини та двох малолітніх дітей, один з яких є дитина інвалід, батьків похилого віку, має постійне житло, має потребу в здійсненні заходів щодо свого працевлаштування, оскільки він був звільнений з попереднього місця роботи, виключно позитивно характеризується, безпосередньо брав участь у АТО.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані сторонами докази, слід дійти наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу підозрюваній особі слід виходити з наступного.

Додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині обґрунтування свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень;

При цьому вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя виходить не з точки зору їх доведеності , а з точки зору допустимості прийти до висновку, що підозрювана особа могла вчинити кримінальні правопорушення за викладених обставин.

Зокрема, згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Отже на досудовому розслідуванні встановлення обґрунтованості підозри оцінюється в сукупності наданих прокурором матеріалів та їх переконливості у тому, що підозрювана особа могла вчинити інкримінований їй злочин.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З урахуванням встановлених обставин слід визнати те, що під час розгляду клопотання не було доведено те, що більш м`якій запобіжний захід ніж тримання під домашнім арештом не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та спробам останнього переховуватись від органу досудового розслідування. При цьому посилання прокурора на можливість знищити, сховати спотворити будь які речі та документи, незаконним чином впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слід визнати безпідставним та недоведеним, оскільки містить лише формальні посилання на вказані ризики.

В цьому випадку слід вважати достатнім на даній стадії кримінального провадження застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків визначених ст.194 КПК України, з метою уникнення можливості вчинення дій визначених ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.29 Конституції України, ст.ст.177,178,179,184, 192-194,196,198, 202, 395,532,534 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000203 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків визначених ч5 ст.194 КПК України, а саме:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

-повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання;

Строк дії обов`язків визначити до 12 серпня 2018 року включно.

Ухвала в частині відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1