АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/376/18 Справа № 694/923/18 Категорія: ст. ст. 172, 173 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7 (відеоконференція)

адвоката ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000616, відомості про яке внесені до ЄРДР 08 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

в с т а н о в и л а :

Т.в.о. слідчого СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся 09.07.2018 р. до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «УАЗ»,темно - зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , бензопилу "Фореста" С/H: НОМЕР_2 , та визначити місцем зберігання автомобіля «УАЗ» територію майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів при Звенигородському ВП ГУНП в Черкаській області. Клопотання погоджено прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 .

Клопотання мотивує тим, що 08.07.2018 року приблизно о 13:06 на території лісосмуги, що розділяє адміністративні межі Попівської та Вільхівецької сільської ради, було виявлено факт незаконної рубки 13 дерев дуба громадянином ОСОБА_7

08.07.2018 року по цьому факту СВ Звенигородським ВП ГУНП в Черкаській області було розпочате кримінальне провадження № 0000616 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В ході проведення слідчих та розшукових дій було встановлено, що до цього правопорушення може бути причетний ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , а також те, що він використовував як знаряддя вчинення злочину указані вище автомобіль та бензопилу.

08.07.2018 року в ході огляду місця події у громадянина ОСОБА_7 було вилучено автомобіль марки «УАЗ»,темно - зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , a також бензопилу "Фореста" C/H: НОМЕР_2 .

Вказує, що вищевказаний автомобіль та бензопила, вилучені у ОСОБА_7 , мають значення речових доказів, і в подальшому будуть сприяти повному всебічному і об`єктивному розслідуванню.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року задоволено клопотання та накладено арешт на зазначені вище бензопилу та автомобіль, який зберігається на території майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області. Слідчий суддя указує, що вказані речі відповідають вимогам ст. 98 КПК України, і таке обмеження права власності буде співмірним та відповідатиме цілям кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні зазначеного клопотання.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, у зв`язку з неповнотою судового розгляду; невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказує, що жодної повістки про виклик до суду в період із 08.07.2018 року (день затримання т.з.), по день розгляду клопотання а саме 10.07.2018 року він не отримував, тому не знав про час та дату розгляду справи, що фактично є причиною моєї неявки до суду. Внаслідок упереджених дій слідчого судді було грубо порушено його Конституційне та процесуальне право на захист та справедливий суд.

Зазначає, що він не був затриманий з належним йому транспортним засобом та пилкою у лісопосадці, а вилучення майна відбулося за місцем його проживання. Протокол про затримання ОСОБА_7 не складався. Посилання суду на те, що ОСОБА_7 використовував вилучені пилку та автомобіль для незаконної вирізки дерев не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні його не допитували, чим грубо порушено вимоги ст. ст. 22, 23 КПК України.

Вказує, що прокурором в судовому засіданні не доведено відповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Ухвалюючи таке рішення прокурор обмежився виключно цитуванням ст. 98 КПК України, без будь-якої вказівки про можливу належність арештованого майна до речових доказів, тобто відсутня постанова слідчого.

Зазначає, що слідчий суддя при розгляді клопотання дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно, а саме автомобіль марки «УАЗ 53 Б», номерний знак НОМЕР_1 , бензопила «Фореста», відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. При цьому процесуального рішення слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні матеріали не містять, а тому посилання як органу досудового розслідування, так і суду першої інстанції, на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, є необґрунтованими.

Вказує, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею не було враховано, що санкція ч. 1 ст. 246 КПК України передбачає конфіскацію лише незаконно добутого майна. Крім того, суддею не було взято до уваги те, що на час постановлення ухвали не було встановлено, кому були заподіяні збитки, хто здійснив незаконну порубку дерев, та чи є достатньо доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

Також судом не враховано, що він є особою похилого віку та хворим на цукровий діабет, ці події відображаються на стані його здоров`я та діловій репутації, а вилучення автомобіля позбавляє його на даний час можливості звертатися за медичною допомогою до лікаря у районний центр.

У судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вказавши, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Слідчий підтримав позицію прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України в реакції, яка діє з 29 лютого 2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Колегія суддів вбачає, що зазначені вище автомобіль та бензопила, які були належно визнані речовими доказами як ймовірні знаряддя вчинення злочину, що підтверджується наданою у судовому засіданні копією постанови слідчого від 09 липня 2018 року, дійсно мають важливе значення для ефективного здійснення досудового розслідування. Втрата цих речових доказів може мати негативні наслідки для проведення розслідування.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, а саме з письмових пояснень ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , саме ОСОБА_7 найняв їх різати дерева, вказавши, що він має на це відповідні дозволи (а.с. 7, 8).

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вжив належних заходів для повідомлення власника майна про розгляд клопотання слідчого про його арешт, адже таке майно згідно з даними протоколу огляду місця події є тимчасово вилученим (а.с. 5). Тому відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 172 КПК України виклик його власника для розгляду клопотання про арешт є обов`язковим. Натомість у матеріалах справи немає жодного документа, яким би підтверджувалися будь-які спроби суду викликати ОСОБА_7 у судове засідання.

З огляду на це, колегія суддів вбачає необхідним, скасувавши ухвалу місцевого суду, у зв`язку з порушенням права власника майна на захист та належну участь в судовому засіданні, розглянути клопотання слідчого по суті самостійно.

Беручи до уваги указані вище мотиви, колегія суддів вбачає, що зазначений автомобіль та бензопилу було належно визнано речовими доказами, оскільки вони мають значення для ефективного здійснення досудового розслідування, адже могли використовуватися як знаряддя вчинення злочину. Тому арешт на них має бути накладений, а доводи апелянта стосовно не встановлення на даний час усіх істотних обставин по справі не можуть братися до уваги, адже досудове розслідування триває.

Однак, колегія суддів вбачає, що клопотання слідчого має бути задоволене частково, оскільки колегія суддів не вбачає доцільним задовольняти клопотання слідчого в частині визначення конкретного місця зберігання арештованого майна, вбачаючи це компетенцією органу досудового розслідування згідно з положеннями ст. 175 КПК України.

Тому, керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 173 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «УАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 та бензопилу «Фореста» С/H: НОМЕР_2 , які в ході огляду місця події були вилучені у ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «УАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , та бензопилу «Фореста» С/H: НОМЕР_2 , які в ході огляду місця події були вилучені у ОСОБА_7 .

В решті клопотання слідчого про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :