Справа № 481/880/18
Провадж.№ 1-кп/481/119/2018
В И Р О К
іменем України

17.10.2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг Миколаївської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2018 року за №0000239 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг, Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, працюючого різноробочим в ТОВ «Очаківський райагрохім», проживаючого по АДРЕСА_1 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 09.12.2010 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 7 років, звільненого за відбуттям строку покарання 11.10.2016 року,

по даному кримінальному провадженню обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ст.395 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 , в листопаді 2017 року, більш точної дати в ході проведення досудового розслідування не встановлено, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Впевнившись у відсутності сторонніх осіб, обвинувачений ОСОБА_3 зайшов на територію даного домоволодіння через вхідну хвіртку та підійшов до приміщення літньої кухні. За допомогою фізичної сили відчинив навісний замок та проник в приміщення літньої кухні, звідки таємно, з корисливих мотивів, викрав металеву господарчу тачку, виготовлену кустарним способом з двома колесами та ручкою, бувшу у використанні, яку викотив за територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 .
Даним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріальні збитки на суму 750 гривень 00 копійки.
Крім того, суд визнав доведеним, що після звільнення з місць позбавлення волі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 27.02.2018 року ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області було встановлено адміністративний нагляд строком на 01 рік та визначені обмеження щодо дій піднаглядного, а саме: 1) заборони виходу з будинку (квартири) з 22.00 до 06.00 год.; 2) заборони виїзду за межі Новобузького району (міста) Миколаївської області в особистих справах без дозволу органу національної поліції; 3) реєстрації у Новобузькому ВП ГУНП в Миколаївській області кожного 15-го числа місяця. Однак, будучи належним чином повідомленим про правила відбування адміністративного нагляду, обвинувачений ОСОБА_3 , всупереч вищевказаної постанови, 10 квітня 2018 року не повідомивши керівництво Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області та відповідно не отримавши дозволу відділу поліції на виїзд до іншого населеного пункту, самовільно залишив місце проживання та покинув межі Новобузького району Миколаївської області, а саме: здійснив виїзд до с.Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ст.395 КК України визнав повністю, та, щиро розкаявся, обіцяв, що більше не буде допускати правопорушень. Обвинувачений, скориставшись своїм правом передбаченим ст. 63 Конституції України, давати суду показання відмовився пояснивши, що факти в обвинувальному акті викладені вірно і доповнити він нічим не бажає.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що про обставини вчинення крадіжки майна із її домоволодіння їй нічого не відомо. Про сам факт крадіжки вона дізналась від своєї доньки, а вже від працівників поліції дізналась, що тачку викрав обвинувачений ОСОБА_3 . Крім того пояснила, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 вона не має і не бажає щоб йому призначали покарання пов`язане із позбавленням волі, при цьому просила повернути їй викрадену тачку.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом потерпілої, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Прокурор, потерпіла, обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Сукупність зазначених доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , у листопаді 2017 року умисно, протиправно, шляхом таємного викрадення чужого майна з проникненням у житло, викрав металеву тачку з двома колесами та ручкою, яка належить ОСОБА_5 , та розпорядився викраденим як власним, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч.3 ст.185 КК України за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло .
Крім того, ОСОБА_3 10.04.2018 року умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без дозволу відділу поліції покинув межі Новобузького району, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ст.395 КК України за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
У відповідності до ст.12 КК України, злочини вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 є тяжким злочинами ( ч.3 ст.185 КК України), та злочином невеликої тяжкості ( ст..395 КК України).
Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно; має постійне місце проживання; раніше судимий, не військовозобов`язаний.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочину.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , вартість викраденого майна, беручи до уваги соціально-психологічну характеристику на обвинуваченого, що міститься в досудовій доповіді Новобузького відділу з питань пробації від 11.10.2018 року, а також високу оцінку ризику вчинення ним повторного злочину, суд вважає, що необхідним і достатнім є призначення йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Враховуючи викладене, з урахуванням пом`якшуючих обставин, позиції потерпілої яка не наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі, а також того, що з часу ухилення від адміністративного нагляду, до теперішнього дня, обвинувачений офіційно працевлаштований, що говорить про його намагання адаптуватися в суспільстві після років проведених у місцях позбавлення волі, суд приходе висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і на підставі положень ст.75 КК України приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та обранню не підлягає.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності вимог ст.100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст.369-371,373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст.185 та ст.395 КК України і призначити йому покарання :
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 04 (чотири) роки;
за ст.395 КК України у виді арешту строком 06 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 04 ( чотирьох ) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 03 ( три ) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Речові докази: металеву господарчу тачку, виготовлену кустарним способом з двома колесами та ручкою, бувшу у використанні, яка передана на зберігання ОСОБА_7 , повернути потерпілій ОСОБА_5 , як власнику.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя