1-кс/381/264/18
381/918/18
м.Фасьтів Київська область 04 травня 2018 року
Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
за участю скаржника ОСОБА_3
В судовому засіданні скаржник доводи, викладені в скарзі підтримав та просив суд вимоги скарги задовольнити.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
16.07.2016 року слідчим СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області були внесені відомості за заявою ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України, щодо самовільного, всупереч встановленому законом порядку, вчиняє дії з метою отримання незаконного права на житло.
За результатами досудового розслідування 30.12.2017 року слідчим СВ Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України.
З оскаржуваної постанови вбачається, що в ході проведення досудового розслідування слідчим було допитано в якості потерпілого гр. ОСОБА_3 який надав показання, що приблизно в 1990 році він одружився з ОСОБА_4 та в 1995 році перебуваючи в шлюбі вони спільно придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В 2006 році ОСОБА_6 добровільно знялася з реєстрації зазначеної квартири та зареєструвалася в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона отримала. В 2007 році вони розлучилися, ОСОБА_6 проживала до 2011 року в гуртожитку, з метою подальшої легалізації (приватизації кімнати), посадові особи Фастівської ЖЕК надали ОСОБА_6 вже дві кімнати в іншому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_6 отримавши вказані кімнати, оформила договір дарування своєї частини спільної квартири на доньку. Після цього ОСОБА_6 стала в чергу на приватизацію двох кімнат в гуртожитку та в 2016 році вказані кімнати були нею приватизовані. Також ОСОБА_3 зазначив, що на його думку посадові особи вчинили злочин, так як передавати житло для приватизації ОСОБА_6 не було законних підстав. Крім того в 2007-2008 роках під час розгляду справи про розлучення ОСОБА_6 подано заяву про розподіл квартири в частках внаслідок чого ОСОБА_6 отримала ? квартири у власність, яку вона в 2011 році подарувала доньці.
19.01.2017 року ОСОБА_3 додатково допитано в якості потерпілого. Крім показань наданих при першому допиті ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 навмисно штучно погіршила свої житлові умови у кімнаті гуртожитку і їй рішенням виконкому Фастівської міської ради від 28.07.2011 № 299 було видано ордер на дві кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином, ОСОБА_4 набула право на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку.
В якості свідка було допитано ОСОБА_4 , як в ході допиту надала показання про те, що в 1991 році вона офіційно зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та має з ним спільну дитину. В 1995 році вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 де спільно проживали до 2006 року. Офіційно розлучилися з ОСОБА_3 в 2007 році. В 2006 ОСОБА_4 виписалася з квартири та переїхала разом з донькою жити до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , кімнату в якому їй надано було за клопотанням адміністрації СЗОШ №9, оскільки вільних кімнат за адресою: АДРЕСА_4 не було то їй повідомили, що вона має право стати в чергу на отримання житла і включили в дану чергу для цього вона отримала довідку з Фастівського МБТІ, що не має у власності житла. Проживаючи в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , в 2009 році в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 звільнилися дві кімнати тому вона разом з донькою переїхала до вказаного гуртожитку. В 2008 році за рішенням Фастівського міськрайонного суду при розподілі спільної квартири за ОСОБА_4 визнано право власності на ? квартири, яку вона в 2011 році подарувала доньці. В 2016 році ОСОБА_4 приватизувала 2 кімнати в гуртожитку де проживала з 2009 року. Вказані кімнати вона отримала в законному порядку, ніяких документів вона не підроблювала та в оману нікого не вводила. З 2006 року її колишній чоловік всіма можливими способами намагається їй ускладнити життя, оскільки хоче помститися за розлучення.
Також, слідчим надавалися неодноразові запити до Фастівської міської ради та отримано відповідь, що житло ОСОБА_4 надано в законному порядку, що підтверджено письмовими доказами.
Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
В своїй скарзі скаржник зазначив, що слідчим небуло витребувано Довідку із МБТІ про відсутність у ОСОБА_4 житла при зверненні з заявою про постановку її на квартоблік до виконавчого комітету Фастівської міської ради і це є підставою для визнання постанови незаконною і такою, що підлягає до скасування.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист Фастівської міської ради №06-26/2753 від 29.06.2017 року де зазначено, що на клопотання спеціалізованої загальноосвітньої школи І-Ш ступенів№9 про надання кімнати у гуртожитку по АДРЕСА_4 для педагогічного працівника ОСОБА_4 , у звязку з виробничею необхідністю. Вказане клопотання було задоволено і ОСОБА_4 та її донька були поселенні до гуртожитку по АДРЕСА_4 , де проживала з 2006 року по 2009 рік. Після чого була переселена до гуртожитку по АДРЕСА_4 та надано житлове приміщення яке складалося з двох кімнат.
Згідно рішення виконавчого Фастівської міської ради від 28.07.2011 року №229 було проведено впорядкування реєстрації у вказаному гуртожитку та видано ордери жителям даного гуртожитку в тому числі і ОСОБА_4 яка перебувала на квартобліку в першочерговій черзі на отримання житла з 11.12.2006 року, що підтверджено рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради №228 від 11.12.2006 року яке ніким не оспорювалося.
Дані факти були підтвердженні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Стаття 93 КПК України передбачає, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку передбаченому цим Кодексом.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих дій (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому. Прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст.220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
ОСОБА_3 посилається на те, що слідчим при проведенні досудового розслідування не прийнято до уваги його доводи, а також не були допитані інші особи, які мають відношення до постановки ОСОБА_4 на квартоблік.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження будь-яких клопотань з приводу проведення слідчих дій скаржником не подавалося і дії слідчого не оскаржувалися.
Відповідно до п.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Відповідно до ст.356 КК України самовправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Виходячі з наданих показань ОСОБА_3 як на досудовому розслідуванні так, і в ході розгляду скарги в суді останній не навів доказів яким чином діями його колишньої дружини ОСОБА_4 йому спричинено моральну чи майнову шкоду внаслідок кримінального правопорушення на яке він посилається і яка б відносилася до значної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні пдлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч.2 ст.91 КПК України доказування підлягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ст.284 КПК України передбачено підстави до закриття кримінального провадження.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Постанова прокурора та слідчого про закриття провадження у кримінальній справі повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Законність закриття провадження та відповідного рішення (постанови) буде зумовлюватися тим, що воно:
винесене компетентним органом чи особою своєчасно,
йому передувало проведення здійснених відповідно до закону процесуальних дій, які призвели до встановлення обставин, за наявності яких може бути винесено це рішення;
правильно застосовано кримінальний закон України
рішення має своїм вираженням установлену законом процесуальну форму й містить необхідні реквізити.
З огляду на викладене, а також оскільки обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінальних проваджень, що стали підставою для винесення постанов від 30 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження, не встановлено. Висновки та процесуальні рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст.40,80,84,93, 303, 304, 306 КПК України, слідчий суддя
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1