УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
04 червня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гостомель, Київського району та області, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018р. та постановити новий вирок, яким призначити йому більш суворе покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому є явно несправедливим через м`якість.
Посилається на те, що призначаючи покарання, суд першої інстанції послався на вимоги ч.2 ст.416 КПК України, зазначивши що вирок Житомирського районного суду від 14.08.2017 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 було скасовано через неможливість відтворення технічного носія інформації, на якому було зафіксоване судове засідання. Однак судом не враховано, що в апеляційній скарзі на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14.08.2017р. щодо ОСОБА_9 потерпілий просив суд скасувати вирок із-за м`якості призначеного покарання.
Також зазначив, що судом при постановленні вироку від 07 лютого 2018 року не вірно зазначено пом`якшуючу обставину - часткове відшкодування збитків, оскільки часткову суму збитків передав потерпілому брат обвинуваченого. Сам обвинувачений, перебуваючи тривалий час на волі, жодної копійки йому не відшкодував і не намагався цього робити.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2017 року в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 10 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, призначив покарання без дотримання вимог ст.65 КК України.
Зазначив, що суд, призначаючи покарання, у вироку від 07.02.2018 суд вказав, що вирок Житомирського районного суду від 14.08.2017 скасований ухвалою апеляційної інстанції від 25.10.2017 лише через неможливість відтворення технічного носія інформації, на якому було зафіксоване судове засідання, та прийшов до висновку, що більш суворе покарання ОСОБА_9 не може бути призначено, оскільки попередній вирок скасований не через м`якість призначеного покарання, а з інших підстав. Однак такий висновок суду не відповідає змісту ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 25.10.2017.
Вказав, що апеляційна скарга прокурора, який підтримував обвинувачення, стосувалася тільки посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , а тому під час нового судового розгляду суд, враховуючи вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 25.10.2017, зобов`язаний був перевірити доводи апеляційної скарги прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання. Однак суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, без перевірки доводів наведених в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_9 покарання, застосував норми ч.2 ст.416 КК України, які з огляду на вищевикладені обставини не повинен був застосовувати.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07.02.2018 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та зобов`язано останнього прибувати до прокурора та суду за викликами, а також не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду.
Зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання час перебування його під вартою, а також строк перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з часу фактичного затримання 19.11.2016 року до 09.05.2017 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VІІІ від 26.11.2015 року (день за два).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 2 753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. матеріальної шкоди та 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. моральної (немайнової) шкоди.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 660 (шістсот шістдесят) грн. 30 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судово-дактилоскопічної експертизи.
Речові докази, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Черняхівського відділу поліції, а саме:
-кухонний ніж з рукояткою сірого кольору, сліди біологічного походження, сліди рук знищено;
-чоловічу куртку чорного кольору та чоловічі джинсові штани темно-синього кольору повернуто ОСОБА_9 ;
-одяг потерпілої ОСОБА_13 , а саме жіночу кофту передано ОСОБА_12 .
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 19 листопада 2016 року близько 20 години перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , з невстановлених судом мотивів, дістав із рукава куртки кухонний ніж, яким із значною силою прикладання наніс ОСОБА_13 три удари в місце розташування життєво важливих органів, а саме: в область грудної клітини, живіт, чим спричинив останній тяжкі тілесні ушкодження від яких вона померла. Після цього самостійно зателефонував у поліцію та повідомив про те, що вбив ОСОБА_13 .
Смерть ОСОБА_13 настала від гострої крововтрати, яка виникла в результаті спричинення обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітини по середньо-вертикальній лінії тіла на рівні 3-4 ребер з проникнення у плевральну порожнину з пошкодженням біля серцевої сорочки та м`яза серця, двох проникаючих ран в черевну порожнину з пошкодженням печінки, які при житті мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Крім того, в ході умисного вбивства ОСОБА_9 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітини по середньо-вертикальній лінії тіла на рівні 5-го міжребер`я, різаної рани за правою вушною раковиною, двох різаних ран в проекції задньої поверхні правого ліктьового суглобу, що при житті мають ознаки легких тілесних ушкоджень та у причинному зв`язку зі смертю не знаходяться.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали як свою апеляційну скаргу так і апеляційну скаргу прокурора, прокурора, який частково підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати вирок, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, проти доводів апеляційної скарги представника потерпілого не заперечував, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно п.2ч.3ст.374 КПК України у мотивувальній частині рішення у разі визнання особи винуватою зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
За змістом вимог ч.3ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Однак вказаних норм кримінального процесуального закону суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не дотримався та ухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст.374 КПК України.
Так, згідно обвинувальному акту, ОСОБА_9 висунуто обвинувачення в тому, що він 19 листопада 2016 року близько 20 години знаходився по місцю проживання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же день та час, перебуваючи в кімнаті житлового будинку за вищевказаною адресою, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_9 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_9 с рукава куртки, у яку був одягнутий, дістав кухонний ніж, що мав при собі, після чого умисно, зі значною силою прикладання, наніс ОСОБА_13 сім ударів клинком ножа в місце розташування життєве важливих органів потерпілої, а саме в область грудної клітки, у живіт, за праву вушну раковину голови і таким чином умисно вбив ОСОБА_13 .
Однак, всупереч вимогам ч.2ст.374 КПК України, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.115 КК України, не встановив форму вини і мотиви вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 згідно обвинувального акту.
Беручи до уваги, що такі порушення неможливо усунути в апеляційному порядку( клопотання про дослідження доказів не заявлялось, апеляційний суд не наділений процесуальним правом самостійно, з власної ініціативи, здійснити їх дослідження), вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст.7,ч.6 ст.9, ст. 407,ч.1 ст.412 КПК України підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, й відповідно до вимог ст.370,374 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Зобов`язати ОСОБА_9 прибувати до прокурора та суду за викликами, не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду.
Ухвала суду набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ: