Справа № 639/7625/17
Провадження № 1-кп/639/203/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001921 від 27.09.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Пуровськ, Тюменської обл. РФ, українця, громадянина України,з неповною середньою освітою, не працюючого, перебуваючого у незареєстрованому шлюбі, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

1) 29.01.2004р. Жовтневим райсудом м.Харкова за ст.ст.140 ч.2,215-3 ч.2,44 КК України (1960р.),ст.ст.185 ч.3,289 ч.2,187 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі;

2) 25.05.2006р. Жовтневим райсудом м.Харкова за ч.1 ст.309,ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 22.08.2006р.Жовтневим райсудом м.Харкова за ст.ст.395,72,70 ч.4 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі;

4) 21.06.2011р. Жовтневим райсудом м.Харкова за ст.ст. 185 ч.2, ч.3,70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

5) 21.08.2014 Червонозаводським райсудом м.Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ст.185 ч.3, ст.70, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 23.02.2016 з ВК №43 Харківської області за відбуттям строку покарання ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 127 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Харкова, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, працюючої в ТОВ «Укрекологія-Харків», перебуваючої у цивільному шлюбі, ніде не зареєстрованої , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 166 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , звільнившись 23.02.2016 з ВК №43 Харківської області після відбуття строку покарання, на шлях перевиховання та виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв ряд нових умисних злочинів у відношенні свого малолітнього сина- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого він біологічно являється, за місцем їх сумісного проживання у кв. АДРЕСА_2 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , розуміючи суть покладених на нього вимог щодо забезпечення нормального розвитку і виховання дитини, а також піклування про його здоров`я та безпеку життя, необхідність їх реального виконання, проживаючи разом зі співмешканкою ОСОБА_5 , прийомним сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та зі своїм малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вищевказаною адресою у період з листопада 2016 року по кінець серпня 2017 року свідомо і навмисно, завдавав сильних фізичних та психологічних страждань останньому, з метою обмеження дитини в можливості нормального відпочинку та сну, користуючись своєю безкарністю через неможливість вчинити спротив чи повідомити про вчинення протиправних дій до правоохоронних органів його сином в силу малолітнього віку, неодноразово, в присутності та з мовчазної згоди співмешканки ОСОБА_5 , у нічний час доби, застосовуючи фізичну силу, здійснював його неодноразове побиття ременем, долонями рук по різним частинам тіла, а також здавлювання його шиї руками, завдаючи малолітньому потерпілому ОСОБА_9 фізичного болю, а також фізичного та морального страждання.

Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений вище період часу виконав всі дії, які вважав за необхідне для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв своєму малолітньому сину ОСОБА_9 з метою його покарання.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на застосування фізичного насильства щодо малолітньої дитини, приблизно наприкінці серпня 2017 року, більш точну дату встановити в ході досудового розслідування не виявилося за можливе, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за мовчазної згоди та в присутності співмешканки ОСОБА_5 , в нічний час доби, вирішив спричинити своєму сину ОСОБА_11 тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , застосовуючи фізичну силу, спочатку підняв малолітнього ОСОБА_9 з ліжка, поставивши його на підлогу, після чого правою ногою наступив йому на ліву стопу, а лівою ногою наніс удар по внутрішній поверхні лівої гомілки дитини. Після цього ОСОБА_4 , продовжуючи діяти агресивно, проявляючи лють та ненависть до свого малолітнього сина, наніс ще один удар правою ногою по зовнішній поверхні лівої гомілки, чим спричинив малолітньому ОСОБА_9 перелом обох кісток лівої гомілки, який має ознаки СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи трупу №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.

Надалі ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості своєму малолітньому сину, приблизно наприкінці серпня 2017 року, більш точну дату встановити не виявилося за можливе, перебуваючи за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, в присутності та за мовчазливої згоди своєї співмешканки ОСОБА_5 , у нічний час доби, застосовуючи фізичну силу, спочатку поклав сина животом на ліжко. Після цього, ОСОБА_4 , притискаючи його лівою рукою за потилицю, діючи зі злістю, проявляючи агресію та лють, нехтуючи тим, що потерпілим є його малолітній син, наніс кулаком правої руки в хаотичному порядку декілька ударів по спині дитини. Надалі ОСОБА_4 перевернув малолітнього ОСОБА_9 на спину, та наніс ще декілька ударів кулаком правої руки в ділянку грудної клітини, завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді зрощеного перелому 9-го ребра справа по середньо-пахвовій лінії та зрощеного перелому 11-го ребра справа по лінії лопатки, які мають ознаки СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи трупу №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.

Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений вище період часу виконав всі дії, які вважав за необхідне для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на спричинення своєму малолітньому сину умисних тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Крім того, ОСОБА_4 , приблизно наприкінці серпня 2017 року, більш точно дату встановити не виявилося за можливе, не припиняючи чинити насилля щодо свого малолітнього сина ОСОБА_9 , вирішив спричинити останньому тяжкі тілесні ушкодження, що мають характер особливого мучення, у групі зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , без попередньої змови між собою.

Так, ОСОБА_12 , починаючи приблизно з кінця серпня 2017 року, діючи узгоджено з ОСОБА_5 , бажаючи заподіяти малолітньому ОСОБА_9 особливого мучення у вигляді страждань шляхом тривалого позбавлення останнього їжі, перебуваючи за місцем спільного мешкання всіх членів сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , зважаючи на вік дитини, а також відсутність у останнього можливості самостійного забезпечення харчуванням, в умовах обмеження вільного пересування у зв`язку з раніше отриманими тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, умисно обмежували доступ малолітнього потерпілого до їжі майже протягом місяця, а саме до 26.09.2017.

При цьому, ОСОБА_12 у зазначений вище період часу, маючи умисел, направлений на сукупне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючому у стані зовнішнього обмеження харчування малолітньому ОСОБА_9 , діючи узгоджено, в присутності співмешканки ОСОБА_5 , усвідомлюючи той факт, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю дитини і свідомо припускаючи можливе настання смерті у зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, спочатку приблизно в кінці серпня, а потім в середині вересня 2017 року, застосовуючи фізичну силу, завдавав неодноразово руками удари, удари-стиснення в ділянку голови малолітнього потерпілого, внаслідок чого у нього в подальшому виникла тяжка черепно-мозкова травма.

Таким чином, ОСОБА_12 у групі з ОСОБА_5 у зазначений вище період часу вчинили всі дії, які вважали за необхідне щодо заподіяння їх малолітньому сину ОСОБА_9 , тяжких тілесних ушкоджень, вчинених способом, що має характер особливого мучення, і лише 26.09.2017, після того, як сусідка ОСОБА_13 викликала бригаду швидкої медичної допомоги, до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова потерпілого було доставлено з діагнозом: кома, кахексія, гіповалемія, де йому було надано адекватну кваліфіковану спеціалізовану медичну допомогу.

На час госпіталізації до медичного стаціонару ОСОБА_9 знаходився у стані критичної аліментарної кахексії (голод). Про це свідчать макроморфологічні дані, викладені вище, а також дані мікроскопії щодо фактичної відсутності жирової клітковини («виражена гіпоплазія жирової клітковини»), дистрофія та гіпоплазія внутрішніх органів, субатрофічний ентерит та коліт. Окрім того, за зміни у організмі дитини, що виникли внаслідок харчової недостатності із відповідними змінами обміну за рахунок, як енергетичної недостатності, авітамінозу, білкової недостатності та ін., свідчать зміни зубів, суглобів та кісток (карієс, набряк та деформація суглобів), хронічний гастрит, склеротичні зміни судин, фіброз підшлункової залози.

Однак, малолітній ОСОБА_9 , не приходячи до свідомості ІНФОРМАЦІЯ_5 о 06 годині 30 хвилин помер.

Причиною смерті ОСОБА_9 , 3 років, стала аліментарна дистрофія (голод) внаслідок зовнішнього обмеження харчування.

Будь-яких захворювань, патологічних змін, які б могли, хоча б теоретично, внутрішньо перешкоджати процесу харчування у дитини ОСОБА_14 не виявлено.

Наявність повторних тяжких черепно-мозкових травм у дитини ОСОБА_9 погіршила й без того негативні, незворотні наслідки нестачі харчування.

В ході судово-медичного дослідження у ОСОБА_9 , 3 років, виявлено відсутність підшкірно-жирового шару, відсутність жирової тканини у великому сальнику та внутрішніх органах, загальний кахектичний вигляд трупа дитини.

Зважаючи на вік дитини (відсутність можливості самостійного забезпечення харчуванням та ще й в умовах обмеження вільного пересування), обмеження доступу дитини ОСОБА_9 до їжі, вважається, як ушкодження, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді розвитку аліментарної дистрофії кахексії й керуючись п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р., визначити, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя згідно з п.2.1.1. «а» та п.2.1.3 «о» даних правил.

Формування патологічних змін у дитини ОСОБА_9 внаслідок нестачі їжі відбувалося на протязі тривалого часу. За умови повного голодування через зовнішнє обмеження харчування цей термін мав складати не менш ніж 1 місяць.

Також встановлено наявність крововиливів під тверду мозкову оболонку головного мозку, які сформувалися, як мінімум, у два етапи, тобто внаслідок двох подій, термін виникнення яких обчислюється не менш ніж 3-4 тижнями та 7-10 діб. Крім того, встановлено наявність ішемічних некрозів головного мозку в стані вираженої організації. Ці зміни за давністю можуть відповідати найдавнішому з крововиливів під тверду мозкову оболонку, з тих що виявлені, як результат набряку-набубнявіння головного мозку. Виключити формування цих ішемічних уражень головного мозку внаслідок травматичної дії, що не пов`язана із формуванням давнішнього крововиливу під тверду мозкову оболонку, а виникли внаслідок прямого травматичного ушкодження головного мозку (забій головного мозку) також неможна. Виявленні мікроскопічно післяішемічні дрібні кісти більш ймовірно є віддзеркаленням наслідків набряку-набухання головного мозку, як ускладнення черепно-мозкової травми, давністю не менш ніж 7-14 діб.

Продуктивно-проліферативні зміни в м`яких оболонках головного мозку є результатом динамічних змін, пов`язаних як із крововиливами у м`які оболонки головного мозку, так і з неодноразовим механічним подразненням внаслідок післятравматичного набряку-набухання головного мозку, не виключаючи й вплив дисциркуляторних післятравматичних крововиливів у м`які мозкові оболонки головного мозку.

Зважаючи на встановлені мікро- та макроморфологічні зміни з боку головного мозку та його оболонок, комісія експертів приходить до висновків про те, що черепно-мозкові травми у дитини ОСОБА_9 сформувалися внаслідок не менш ніж 2-4 подій від впливу тупих предметів. Найближчий за часом факт травмування голови дитини ОСОБА_9 відбувся приблизно за 7-10 діб до настання смерті дитини.

Ознаки забою головного мозку, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, що виникли на протязі тривалого часу у різні терміни, свідчать про те, що механізми формування цих ушкоджень, могли бути різними удар, стиснення, та ін.

Синці і садна на щоках є результатом дії тупого предмету з обмеженою площею поверхні, що травмує за механізмом удар-ковзання, удар. Наявність гнійних ран слизових оболонок обох щік в проекції названих зовнішніх ушкоджень можна розцінити як еквівалент удару, удару-стиснення в ділянку голови, внаслідок якого виникла тяжка черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_9 .

Зважаючи на характер після травматичних змін головного мозку та його оболонок у дитини ОСОБА_9 , кожне з ушкоджень, що привело до формування крововилив під тверду мозкову оболонку, окремо, є таким, що могло привести до набряку-набубнявіння головного мозку. Про це свідчать виявлення рентгенологічних ознак розходження сагітального шву на 6мм разом із макроморфологічним винайденням слідів вираженого вклинення мозочка у великий потиличний отвір. Цей стан є небезпечним для життя. Таким чином, відповідно до п.4.8 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995г, черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_9 за ступенем тяжкості (п.2.1.3. «г», п.2.1.3.«о» даних правил) має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи фізично та юридично матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючи сумісно з цією дитиною на протязі всього терміну її розвитку та росту, у тому числі й до пологів та станом на день смерті останньої, скоїла злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, за наступних обставин :

Так, ОСОБА_5 , маючи на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 31.08.2016р. стала перебувати у шлюбних відносинах зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 , від якого раніше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_9 , та, здійснюючи з ним спільне ведіння господарства за місцем їх сумісного проживання з малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно усвідомлювала, що регуляція сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів наявних у них малолітніх дітей.

При цьому, ОСОБА_5 , як мати двох дітей, відповідно до вимог ст. 7 Сімейного кодексу України, мала і має на теперішній час рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а її кожна дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення своїх прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні.

Також вона, як мати, несла і несе основну відповідальність за виховання і розвиток дитини (дітей), а інтереси дитини (дітей) є предметом її основного піклування, що передбачено також ст. 18 міжнародної Конвенції про права дитини, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, тобто державою визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, що передбачено ст. 27 Конвенції.

Крім того, ОСОБА_5 , як мати, відповідно до вимог діючого Сімейного кодексу України, повинна була здійснювати забезпечення кожної своєї дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1), піклуватися про здоров`я кожної дитини, про фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину ( ст. 150), а здійснення прав та виконання обов`язків нею, як одним із батьків, мають ґрунтуватися на повазі до прав кожної дитини та її людської гідності.

Однак, ОСОБА_5 , будучи зобов`язаною, і, маючи реальну можливість здійснювати свої правові функції, як мати, та виконувати при цьому покладені на неї законодавством України обов`язки по вихованню та догляду за своїм, в тому числі малолітнім сином ОСОБА_9 , усвідомлюючи, і, розуміючи суть, покладених на неї вимог щодо забезпечення нормального розвитку і виховання дитини, а також піклування про його здоров`я та безпеку життя, необхідність їх реального виконання, проживаючи разом,в тому числі малолітнім сином ОСОБА_9 та співмешканцем за вищевказаною адресою у період з листопада 2016 року по вересень 2017 року свідомо і навмисно не виконувала їх.

Так, ОСОБА_5 , починаючи з листопада 2016 року, поступово, свідомо опустившись до рівня особи з примітивною соціальною відповідальністю, зволікаючи своїми батьківськими обов`язками, не забезпечувала належного харчування, нагляду за станом здоров`я, виховання, а також не забезпечувала малолітньому сину ОСОБА_9 рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

При цьому ОСОБА_5 , бажаючи догодити своєму співмешканцю ОСОБА_4 , систематично зволікала тим, що останній б`є їх трирічного сина ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_4 , відчуваючи зволікання батьківськими обов`язками з боку ОСОБА_5 у період з листопада 2016 року до кінця серпня 2017 року свідомо і навмисно, завдавав сильних фізичних та психологічних страждань малолітньому сину ОСОБА_9 , шляхом нанесення побоїв своєму малолітньому сину з метою його покарання.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на застосування фізичного насильства щодо малолітньої дитини, приблизно наприкінці серпня 2017 року, більш точну дату встановити не виявилося за можливе, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за мовчазної згоди та в присутності співмешканки ОСОБА_5 , в нічний час доби, застосовуючи фізичну силу, піднявши малолітнього ОСОБА_9 з ліжка та поставивши його на підлогу, правою ногою наступив йому на ліву стопу, а лівою ногою наніс удар по внутрішній поверхні лівої гомілки дитини,а потім наніс ще один удар правою ногою по зовнішній поверхні лівої гомілки, чим спричинив малолітньому ОСОБА_9 перелом обох кісток лівої гомілки, який має ознаки СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи трупу №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості своєму малолітньому сину, приблизно наприкінці серпня 2017 року, більш точну дату встановити не виявилося за можливе, перебуваючи за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, в присутності та за мовчазливої згоди своєї співмешканки ОСОБА_5 , у нічний час доби, застосовуючи фізичну силу, поклавши малолітнього ОСОБА_9 животом на ліжко, притискаючи його лівою рукою за потилицю, навмисно наніс кулаком правої руки в хаотичному порядку декілька ударів по спині дитини, а потім перевернувши малолітнього ОСОБА_9 на спину, наніс ще декілька ударів кулаком правої руки в ділянку грудної клітини, завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді зрощеного перелому 9-го ребра справа по середньо-пахвовій лінії та зрощеного перелому 11-го ребра справа по лінії лопатки, які мають ознаки СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи трупу №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.

В результаті ОСОБА_4 , відчуваючи зволікання батьківськими обов`язками з боку співмешканки ОСОБА_5 та безкарність за систематичні побиття малолітнього ОСОБА_9 , у зазначений вище період часу спричинив своєму малолітньому сину умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 , у період з листопада 2016 року до кінця серпня 2017 року, тобто протягом тривалого часу, злісно не виконувала свої батьківські обов`язки з догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_9 , що призвело до тяжких наслідків, під якими слід розуміти фізичну та моральну шкоду, завдану дитині, так як вона ( ОСОБА_5 ) нехтувала фізичним та психологічним станом свого трирічного сина, не перешкоджала фізичному насиллю з боку свого співмешканця ОСОБА_4 , який у зазначений період часу вчинив умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв з метою покарання малолітнього сина, а також спричинення останньому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ст.ст.121 ч.2, 122 ч.1, 127 ч.1 КК України не визнав, від дачі показань відмовився ,посилаючись на ст.63 Конституції України. Під час судового розгляду надав суду заяву гр. ОСОБА_15 про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що йому ( ОСОБА_4 ) інкримінується органом обвинувачення, просив її перевірити.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ст.ст.121 ч.2, 166 КК України також не визнала, суду показала, що познайомилася з ОСОБА_4 у 2009 році, а з 2013 р. вони стали співмешкати разом із її сином від першого шлюбу ОСОБА_16 . Потім вона завагітніла другою дитиною, а ОСОБА_17 у цей час засудили та відправили відбувати покарання. 30.12.2013р. вона народила сина ОСОБА_18 і оскільки не мала свого житла ,то тривалий час проживала у своїх знайомих, потім-у Центрі матері та дитини та у орендованому житлі. Після повернення ОСОБА_17 з місць позбавлення волі у травні 2016 року, вона разом із малолітніми дітьми стала проживати у належній останньому квартирі. На її очах співмешканець ОСОБА_17 спричиняв тілесні ушкодження їх малолітньому сину ОСОБА_18 , бо таким чином його виховував та наказував. Вона говорила обвинуваченому, що не треба цього робити, декілька разів збирала свої речі ,щоби піти від нього, але він їй погрожував, їй з дітьми нікуди було йти жити, відсутні були гроші, тому вона залишалася проживати у ОСОБА_4 у квартирі. Стверджує, що належним чином виховувала, доглядала за сином ОСОБА_18 , завжди його годувала і не могла передбачити тих тяжких наслідків, що сталися з дитиною. Просила суд не позбавляти її волі.

Незважаючи на таку позицію обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх вина у вчиненні злочинів підтверджується дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами:
-показами потерпілого ОСОБА_19 , допитаного в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_5 є його рідною сестрою по матері. Вона доглядала належно за своїми синами ОСОБА_20 та ОСОБА_18 до тих пір, поки не стала проживати сумісно з ОСОБА_4 . Після повернення останнього з місць позбавлення волі, його сестра з дітьми переїхали жити до нього. З вказаного часу діти перестали ходити у дитсадок, у ОСОБА_14 він бачив часто синці на тілі, дитина скаржилася, що батько його б`є рукою. ОСОБА_21 все заперечувала і стверджувала, що її син впав. Потім взагалі перестала показувати на людях ОСОБА_18 , брала із собою лише старшого сина. Одного разу йому зателефонувала сусідка ,що проживала поруч із сестрою, повідомила, що ОСОБА_18 часто плаче. Після цього він декілька разів звертався до соціальних служб, щоби перевірили умови проживання та виховання неповнолітнього ОСОБА_22 . Їх представники йому повідомляли, що здійснили перевірку і не знайшли будь-яких порушень, а на початку вересня 2017р. вдома нікого не було, вони ОСОБА_5 залишили записку, потім остання повідомляла соціальні служби, що буцімто він її оговорює. Зазначив, що до себе у гості його сестра ніколи не запрошувала, він у квартирі ОСОБА_17 був лише один раз і бачив жахливі побутові умови проживання сім`ї , неналежний догляд батьків за дітьми. 26.09.2017р. біля 21 год. йому зателефонувала його знайома та повідомила, що ОСОБА_18 забрали в реанімацію. На його телефонне звернення ОСОБА_5 повідомила ,що з дитиною все гаразд, у нього просто «астма». Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_18 помер у лікарні. Просив суд призначити обвинуваченим суворе покарання.
-показами свідка ОСОБА_13 , яка в суді показала,що вона є сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Остання оселилася у квартирі свого співмешканця на початку літа 2016 року разом із двома малолітніми синами,які були здорові та доглянуті. У серпні 2017 року побачила малолітнього ОСОБА_14 з еластичним бинтом на нозі. Його матір повідомила,що він упав з вікна. У цей же час бачила ОСОБА_18 із розсіченою губою. Наприкінці серпня-початку вересня 2017р. вагітна ОСОБА_5 носила сина ОСОБА_18 на руках або возила на колясці. З квартири цієї сім`ї вона не чула, щоб плакали діти і не бачила,щоб їх били батьки. Однак родина жила у антисанітарних умовах, де немає у приміщенні вбиральні, води, опалення, підлоги, скрізь було брудно, купа розкиданих речей і немитого посуду. Батьки не могли дати дітям належного догляду. Їх син ОСОБА_18 був худим та погано розмовляв.

-показами свідка ОСОБА_23 , який суду показав, що є сусідом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 біля 3 років, періодично з ними бачився. Сім`я із сусідами не спілкувалася, жила замкнуто . Одного разу чув,що сусіди скаржилися на крики дітей з їх квартири. Але він не звернув тоді на це уваги. Другого разу він потрапив до квартири ОСОБА_17 у вересні 2017 року, коли його покликали на допомогу, бо в приміщенні було повно диму через опалення дровами,діти не спали, у ОСОБА_18 була забинтована нога. Він запропонував викликати швидку допомогу дитині, батьки відмовилися. У приміщенні було погане освітлення, розвалена пічка, антисанітарні умови для проживання. Соціальні служби не цікавилися життям цієї родини і їх малолітніх дітей.

-показами свідка ОСОБА_24 , яка суду показала, що раніше вона працювала лікарем швидкої допомоги. У вересні 2017 року ,точну дату не пам`ятає, біля 19 год. у швидку надійшов виклик про надання медичної допомоги 4-річній дитині із загостренням бронхіальної астми. Після приїзду швидкої допомоги за місцем виклику вона побачила малолітнього хлопчика ОСОБА_14 , який перебував без свідомості у вкрай важкому стані - виснаження та зневоднення, на щоці мав гематому. У приміщенні було холодно, хлопчик був роздягнений. Мати дитини повідомила, що дитина перебуває у такому стані вже три дні. Тоді вона викликала реанімаційну бригаду, яка забрала у лікарню дитину, і повідомила про цей випадок у поліцію. Також зазначила, що у цій квартирі було погане освітлення, підлоги у деяких місцях взагалі не було, опалення відсутнє.

-показами свідка ОСОБА_25 ,який суду показав,що він є батьком ОСОБА_26 та першим чоловіком ОСОБА_21 , з якою проживав сумісно до 2013 року. Про смерть другого сина ОСОБА_5 дізнався з новин по телебаченню і відразу приїхав та забрав із собою їх сумісного сина ОСОБА_20 до себе жити, де останній проживає і дотепер. Син ОСОБА_20 йому лише вдома розповідав, що ОСОБА_17 бив його та брата ОСОБА_18 по руках,через що у нього боліла рука. Його син потребує психологічної допомоги. ОСОБА_5 скучає за ОСОБА_20 , періодично надсилає йому гроші.

-показами свідка ОСОБА_27 ,яка суду показала,що вона періодично спілкувалася з ОСОБА_5 ,вони один до одного з дітьми приходили у гості. Її цивільного чоловіка ОСОБА_4 постійно не було вдома,він був на заробітках,а ОСОБА_5 самостійно займалася вихованням дітей, не здавала їх у дитсадок . Син ОСОБА_18 був нерозвиненою дитиною і останнім часом ОСОБА_5 годувала його через шприц, пояснювала їй, що він не може самостійно ковтати, возила його на візочку, бо у нього була травмована нога. Наприкінці вересня 2017 року ,коли вона зайшла до квартири ОСОБА_5 ,то побачила,що її син ОСОБА_18 лежить у комі. При цьому ОСОБА_5 казала,що він просто три дні спить і через відсутність грошей відмовлялася від виклику лікаря, бо бажала сама робити обстеження та здавати аналізи. Вона тоді наполягла на виклику лікаря швидкої допомоги. Вважає, що ОСОБА_5 рано стала матір`ю і через свій вік не могла належно виховувати своїх малолітніх дітей;

-показами свідка ОСОБА_28 , яка суду показала, що познайомилася із ОСОБА_5 у Центрі матері та дитини у смт.Коротичі Харківської області у 2014 році. ОСОБА_5 перебувала там із дітьми,бо їй ніде було жити. Діти для неї були тягарем, вона постійно порушувала режим,курила, вживала алкоголь, розмовляла нецензурно, також била старшого сина ОСОБА_20 . З нею постійно працювали психологи та інші лікарі. Потім у 2016 році вона була у ОСОБА_5 в гостях і більше вони не підтримували один з одним стосунків;

-показами свідка ОСОБА_29 , допитаної в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_5 вона знає з 2007 року, оскільки проживала з нею по сусідству до 2014 року. Характеризує її як жінку яка постійно пила та курила, погано доглядала за своїми дітьми, також вона була свідком того як ОСОБА_5 била свого старшого сина ОСОБА_20 ;

-показами свідка ОСОБА_30 , допитаної в судовому засіданні,згідно яких вона познайомилася з ОСОБА_5 біля 4 років тому як волонтер, коли приїздила в смт. Коротич у Центр матері та дитини, де остання перебувала із своїм сином ОСОБА_20 через відсутність власного житла та погані відносини із родиною. У грудні 2016 року приїздила до ОСОБА_5 у квартиру,де вона проживала із ОСОБА_17 та дітьми. Сім`я мешкала у дуже поганих умовах- без газу та води, без вбиральні у приміщенні,з не шпакльованими стінами. Потім декілька разів вона відвідувала ОСОБА_5 у березні 2017р. Старший син ОСОБА_20 добре виглядав, а у молодшого ОСОБА_18 були синці,в тому числі і на обличчі, як пояснила ОСОБА_5 , ОСОБА_18 вдарився об кут .Але в цілому діти не скаржилися. Не бачила ,що ОСОБА_5 кормила ОСОБА_18 через шприц,але допускає, що таке могло статися. Вважає, що ОСОБА_5 не вистачило досвіду справитися із ситуацією, що склалася у сім`ї, остання розповідала їй про суворе виховання сина ОСОБА_18 обвинуваченим ОСОБА_4 ;

-показами свідка ОСОБА_31 , допитаної в судовому засіданні, згідно яких вона є подругою ОСОБА_5 біля п`яти років. Часто приїздила до неї у гості. Все було добре у сім`ї ОСОБА_32 , поки з в`язниці не вийшов її другий чоловік ОСОБА_33 і вона з дітьми не стала з ним співмешкати. З того часу виховання дітей вона доручила своєму чоловіку, перестала піклуватися про дітей, на молодшому сині Максимі вона бачила синці, він погано розмовляв.

-показами експерта ОСОБА_34 , допитаного в судовому засіданні, згідно яких він працює завідуючим відділення дитячої нейрохірургії Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені Мєщанінова. Наприкінці вересня 2017 року ,точну дату не пам`ятає, біля 19-20 год. малолітня дитина- ОСОБА_14 ,2013р.н. потрапив до реанімаційного залу лікарні, а потім- у відділення дитячої нейрохірургії. Наступного дня, о 5-6 год. ранку дитина померла. Він як лікар приймав участь у проведенні комісійної судово-медичної експертизи. У дитини ОСОБА_14 були виявлені множинні крововиливи на тулубі, гематоми та садна обох щік, переломи двох ребер, що зрослися, крововиливи під тверду мозкову оболонку головного мозку та кахексія (критичне зниження ваги тіла внаслідок недоїдання та голоду),на кінцівках- інфіковані язви та ран, зрощені переломи гомілкових кісток. Формування патологічних змін у дитини відбулося внаслідок нестачі їжі на протязі тривалого часу: за умови повного голодування- не менше одного місяця,а якщо нестача харчування була частковою- декілька місяців. Під час обстеження трупа дитини та медичної документації не було встановлено захворювань, які б могли перешкоджати харчуватися дитині,також у дитини були відсутні вроджені вади голови. Комісія прийшла до висновку,що причиною смерті ОСОБА_14 стала аліментарна дистрофія (голод) внаслідок зовнішнього обмеження харчування, а наявність повторних тяжких черепно-мозкових травм у дитини погіршила й без того негативні, незворотні наслідки нестачі харчування. Вчинені відносно малолітньої дитини тяжкі тілесні ушкодження були вчинені способом, що мали характер особливого мучення.

Окрім показань потерпілого та свідків, які були допитані під час судового розгляду, судом досліджено письмові докази та висновки судово-медичних експертиз, якими підтверджується винність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень:

-даними протоколу огляду місця події від 26.09.2017р.,проведеного з дозволу власника приміщення ОСОБА_4 -квартири АДРЕСА_2 , де зафіксована обстановка на місці події: в кімнатах перебувають будівельні матеріали, відсутнє опалення, належне освітлення, вбиральня, речі дітей та дорослих перебувають у суцільному безладі. З місця огляду виявлено та вилучено медичну документацію на малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.12-14 т.2)

--ухвалами слідчого судді Жовтневого райсуду м.Харкова від 28.09.2017р. та 03.10.2017р. надано дозвіл слідчому на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_4 з метою відшукання та вилучення медичної документації, в подальшому-після проведення обшуку, на вилучену меддокументацію накладено арешт(а.с.18,21 т.2);

-даними постанови прокурора від 03.10.2017р. оригінал виписки із історії розвитку дитини №799 КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» на ім`я ОСОБА_9 ,2013р.н. визнаний речовим доказом, залишений зберігатися при матеріалах кримінального провадження(а.с.22 т.2);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 20.10.2017р. за участю ОСОБА_5 , яка під час проведення слідчої дії надала детально показання щодо обставин та механізму спричинення її цивільним чоловіком ОСОБА_4 тілесних ушкоджень малолітньому сину ОСОБА_14 , розказала про методи так званого «виховання» та покарання дитини її співмешканцем, розказала про належне виконання нею своїх батьківських обов`язків (постійне щоденне приготування їжі, годування та догляд за дитиною) та про останні дні перебування сина ОСОБА_18 вдома до госпіталізації і про погіршення стану його здоров`я. Слідчий експеримент проводився за участю понятих,прокурора та судово-медичного експерта, протокол підписано учасниками без зауважень та заперечень. Відтвореним у судовому засіданні відеозаписом підтверджуються обставини, при яких проводився слідчий експеримент 20.10.2017 року(а.с.25-37 т.2);

-даними висновків судово-медичної експертизи №349-Ат/17 від 24.10.2017р. та додаткової судово-медичної експертизи №51/349-Ат/17 від 10.11.2017р. підтверджується, що на трупі дитини ОСОБА_9 були встановлені наступні ушкодження:

а) внутрішньочереповий крововилив у вигляді пластинчатої субдуральної гематоми скронево-тімяної області зліва з переходом на основу черепа у області задніх черепних ямок;

б) зрощений перелом 9го ребра справа по середньо-пахвовій лінії, зрощений перелом 11-го ребра справа по лінії лопатки, зрощений перелом обох кісток лівої гомілки в нижній третині;

в) синці та садна на правій та лівій щоці,садно на внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній третині;

г) кахексія.

Причиною смерті дитини ОСОБА_9 явився внутрішньочереповий крововилив у вигляді пластинчатої субдуральної гематоми та її ускладнення-набряк-набухання-дислокація стовбура головного мозку. Вказаний крововилив утворився, найімовірніше, за декілька днів до госпіталізації, в строк не менше ніж 7-10 днів, при невідомих обставинах. Вказаний крововилив має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя. Зрощені переломи 9 і 11 ребер справа, зрощений перелом обох кісток лівої гомілки утворилися від дії тупих твердих предметів, задовго до госпіталізації, мають ознаки ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Кахексія утворилася внаслідок тривалого періоду голодування або неповноцінного харчування. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_9 могли утворитися при обставинах, вказаних ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту. Кахексія, встановлена у дитини, не могла утворитися при обставинах і в строк, на які вказувала ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту. Згідно отриманим даним дитина ОСОБА_9 перестала нормально їсти приблизно з 15-20 вересня 2017 року(а.с.43-45,47-50)

-ухвалами слідчого судді Жовтневого райсуду м.Харкова від 27.11.2017р. надано прокурору тимчасовий доступ до оригіналів документів, які містять охоронювану законом таємницю, з можливістю їх вилучення, а саме: усієї документації, складеної в ході проведення 27.09.2017р. розтину, електронний фотоархів розтину трупа ОСОБА_9 ,його медичної картки, рентген знімки, що перебувають у володінні КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім.Мещанінова»(а.с.97-99, 100-102 т.2);

-протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017р. прокурором вищезазначені документи вилучено, про що складено опис та постановою від 28.11.2017р. їх визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню, залишені зберігатися при матеріалах к/п (а.с.103-111т.2);

-даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №498-КЕ/2017 від 20.12.2017 року , згідно якої вбачається,що після проведення комісією експертів аналізу медичної документації,вивчення матеріалів кримінального провадження,визначення змін на електронних фотозображеннях,повторної гістологічної експертизи та дослідження наданих рентген знімків, комісія експертів прийшла до висновку, що на час госпіталізації до медичного стаціонару дитина ОСОБА_14 знаходилася у стані критичної аліментарної кахексії(голод). Зважаючи на вік дитини (відсутність можливості самостійного забезпечення харчуванням та ще й в умовах обмеження вільного пересування,про що йдеться в матеріалах к/п),комісія вважає за можливе визначити обмеження доступу дитини ОСОБА_14 до їжі,як ушкодження,що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді розвитку аліментарної дистрофії-кахексії й керуючись п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р., визначити, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя згідно з п.2.1.1. «а» та п.2.1.3 «о» даних правил.

Формування патологічних змін у дитини ОСОБА_9 внаслідок нестачі їжі відбувалося на протязі тривалого часу. За умови повного голодування через зовнішнє обмеження харчування цей термін мав складати не менш ніж 1 місяць. Якщо нестача харчування у дитини ОСОБА_14 була частковою,тобто такою,що викликала хронічне недоїдання,зумовлене обмежуючими зовнішніми чинниками,то такий термін до настання смерті дитини мав обчислюватися місяцями.

Відповідно до дослідної частини попереднього висновку судово-медичної експертизи №349-АТ/17 виявлені у дитини ОСОБА_14 переломи кісток 9-го ребра праворуч,11-го ребра праворуч та обох кісток лівої гомілки-є такими,що зрослися і встановити термін їх виникнення фактично неможливо. Однак локалізація перелому 11 ребра праворуч є такою,що зазвичай виключає можливість виникнення цього перелому внаслідок падіння. Таким чином,переломи 9-го,11-го ребер є результатом дії тупих(тупого) предметів з обмеженою площею поверхні,що травмує,найбільш ймовірно за механізмом удару,або удару-зтиснення безпосередньо в проекції переломів ребер. Відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» кожен з переломів ребер має ознаки ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості з критерієм тривалості розладу здоров`я.

Рівень розташування перелому великогомілкової кістки та малогомілкової кістки зліва від підошовної поверхні стопи є такою,що дозволяє судити про формування цих переломів за єдиним механізмом,тобто за механізмом удар-згинання або згинання та має ознаки ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

При повторній судово-медичній гістологічній експертизі №4098-Г/17 встановлено наявність крововиливів під тверду мозкову оболонку головного мозку, які сформувалися, як мінімум, у два етапи, тобто внаслідок двох подій, термін виникнення яких обчислюється не менш ніж 3-4 тижнями та 7-10 діб. Крім того, встановлено наявність ішемічних некрозів головного мозку в стані вираженої організації. Ці зміни за давністю можуть відповідати найдавнішому з крововиливів під тверду мозкову оболонку, з тих що виявлені, як результат набряку-набубнявіння головного мозку. Виключити формування цих ішемічних уражень головного мозку внаслідок травматичної дії, що не пов`язана із формуванням давнішнього крововиливу під тверду мозкову оболонку, а виникли внаслідок прямого травматичного ушкодження головного мозку (забій головного мозку) також неможна. Виявленні мікроскопічно післяішемічні дрібні кісти більш ймовірно є віддзеркаленням наслідків набряку-набухання головного мозку, як ускладнення черепно-мозкової травми, давністю не менш ніж 7-14 діб.

Продуктивно-проліферативні зміни в м`яких оболонках головного мозку є результатом динамічних змін, пов`язаних як із крововиливами у м`які оболонки головного мозку, так і з неодноразовим механічним подразненням внаслідок післятравматичного набряку-набухання головного мозку, не виключаючи й вплив дисциркуляторних післятравматичних крововиливів у м`які мозкові оболонки головного мозку.

Зважаючи на встановлені мікро- та макроморфологічні зміни з боку головного мозку та його оболонок, комісія експертів приходить до висновків про те, що черепно-мозкові травми у дитини ОСОБА_9 сформувалися внаслідок не менш ніж 2-4 подій від впливу тупих предметів. Найближчий за часом факт травмування голови дитини ОСОБА_9 відбувся приблизно за 7-10 діб до настання смерті дитини.

Ознаки забою головного мозку, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, що виникли на протязі тривалого часу у різні терміни, свідчать про те, що механізми формування цих ушкоджень, могли бути різними удар, стиснення, та ін.

Синці і садна на щоках є результатом дії тупого предмету з обмеженою площею поверхні, що травмує за механізмом удар-ковзання, удар. Наявність гнійних ран слизових оболонок обох щік в проекції названих зовнішніх ушкоджень можна розцінити як еквівалент удару, удару-стиснення в ділянку голови, внаслідок якого виникла тяжка черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_9 .

Зважаючи на характер після травматичних змін головного мозку та його оболонок у дитини ОСОБА_9 , кожне з ушкоджень, що привело до формування крововилив під тверду мозкову оболонку, окремо, є таким, що могло привести до набряку-набубнявіння головного мозку. Про це свідчать виявлення рентгенологічних ознак розходження сагітального шву на 6мм разом із макроморфологічним винайденням слідів вираженого вклинення мозочка у великий потиличний отвір. Цей стан є небезпечним для життя. Таким чином, відповідно до п.4.8 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995г, черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_9 за ступенем тяжкості (п.2.1.3. «г», п.2.1.3.«о» даних правил) має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження.

Після аналізу наявних даних, комісія експертів приходить до висновку,що причиною смерті дитини ОСОБА_14 ,3 років, стала аліментарна дистрофія (голод) внаслідок зовнішнього обмеження харчування.

Будь-яких захворювань, патологічних змін, які б могли,хоча б теоретично,внутрішньо перешкоджати процесу харчування у дитини ОСОБА_14 не виявлено. Наявність повторних тяжких черепно-мозкових травм у дитини ОСОБА_14 погіршила й без того негативні,незворотні наслідки нестачі харчування.

Під час допиту у судовому засіданні лікар та член експертної комісії ОСОБА_35 пояснив, що висновки комісійної судово-медичної експертизи №498-КЕ/2017 від 20.12.2017 року , він підтверджує у повному обсязі, надані для проведення експертизи матеріали були достатніми для таких висновків.

-копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого його матір`ю є ОСОБА_5 , батьком- ОСОБА_11 (а.с.174 т.2);

-листом КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» від 28.09.2017р.,згідно якого дитина ОСОБА_9 , 2013р.н. не перебувала у поліклініці на обліку, звернення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з приводу надання медичної допомоги ОСОБА_14 не зареєстровані, дільничні лікарі вказаного закладу не здійснювали виходи за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.184)

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнання їх винуватості.

Разом із цим, відповідно до положень ст.ст.87, 89, абз.3 п.2 ч.3 ст.374 КПК України, при прийнятті рішення судом не враховується та визнається недопустимим доказом ДВД диск з аудіо записом побиття ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_9 (а.с.24т.2) , оскільки вказаний доказ отриманий в поза процесуальний спосіб, не містить відомостей коли та ким був зроблений запис та кому належать голоси та звуки на аудіо запису.

Кваліфікуючи дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах пред`явленого обвинувачення, суд виходить із наступних обставин.

Виходячи з положень ч.1 ст.28 КК України вчинення злочину групою осіб означає спільне вчинення його декількома (два і більше) виконавцями без попередньої змови між собою.

Згідно ст.24 ч.2 та ч.3 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Враховуючи спосіб, кількість, характер та локалізацію тілесних ушкоджень у малолітнього потерпілого ОСОБА_14 , спричинення малолітній дитині, віком 3 років, неодноразово руками ударів, ударів-стиснень в ділянку голови (тобто житєво-важливий орган),що призвело до забою головного мозку потерпілого, крововиливів під тверду та м`які його мозкові оболонки ,які виникли на протязі тривалого часу у різні терміни, внаслідок чого у малолітньої дитини в подальшому виникла тяжка черепно-мозкова травма ,а також обмеження доступу малолітньої дитини до їжі, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді аліментарної дистрофії-кахенсії, суд приходить до висновку що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, однак не передбачав, що наслідком таких дій може бути смерть дитини, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Суд вважає, що ОСОБА_5 хоча і безпосередньо не заподіювала малолітньому сину ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, однак після численних випадків побиття дитини, вона протягом тривалого часу не вживала заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги, тривалий час приховувала стан дитини від сторонніх, залишалася проживати разом із співмешканцем в одній квартирі, обмежувала доступ дитини до їжі, що свідчить про той факт, що вона,діючи у групі з ОСОБА_4 , своєю бездіяльністю свідомо допускала можливість настання спричинення тяжких тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому.

Встановлені висновками судово-медичних експертиз спричинені малолітньому ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження ,за своїм характером і кількістю викликали у потерпілого відчуття сильного фізичного болю та особливі фізичні та моральні страждання, а тривале ненадання медичної допомоги та позбавлення дитини їжі свідчать про характер дій обвинувачених- спричинення ними умисного тяжкого тілесного ушкодження способом, що має характер особливого мучення потерпілого.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що нібито інкримінований йому злочин за ч.2 ст.121 КК України був вчинений іншою особою- ОСОБА_15 , спростовуються показами свідків, потерпілого, висновками експертиз, письмовими доказами,наведеними вище,а також постановою слідчого СВ Ново баварського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_36 про закриття кримінального провадження від 17.09.2018р. (а.с.2-5 т.2),згідно якої ОСОБА_15 на момент інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 злочину перебував у місцях позбавлення волі- Первомайській виправній колонії Харківської області №117.

Крім того судом встановлено, що насильницькі дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_9 з метою його покарання, а саме: неодноразове побиття його ременем, долонями рук по різним частинам тіла, здавлювання шиї руками, переломи ребер та обох кісток лівої гомілки, їх тривалість та інтенсивність, періодичність нанесення, досліджені судом висновки судово-медичних експертиз, свідчать про навмисний характер їх спричинення та кваліфікуються судом як катування людини-за ч.1 ст.127 КК України.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_5 на те, що вона належним чином виконувала свої батьківські обов`язки по догляду за малолітнім сином ОСОБА_18 : виховувала його, утримувала, доглядала та годувала , а тому не вчиняла інкриміновані їй злочини, в тому числі злочин, передбачений ст.166 КК України, спростовуються показами свідків, в тому числі і сторони захисту, потерпілого, висновками судово-медичних експертиз, якими були встановлені у малолітнього ОСОБА_14 такі зміни у організмі внаслідок харчової недостатності, що призвели до зміни зубів, суглобів, кісток, до утворення хронічного гастриту, склеротичних змін судин, фіброзу підшлункової залози, в подальшому-кахексії, а також спростовуються іншими письмовими доказами, наведеними вище, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Жодних даних про залежність ОСОБА_5 від свого співмешканця ОСОБА_4 ,її вразливий стан, неможливість покинути спільне приміщення з останнім, наявність у обвинуваченої об`єктивних підстав боятися ОСОБА_17 і сприймати можливі погрози з його боку як реальні, судом не встановлено та доказів цього стороною захисту не надано.

Невизнання обвинуваченими своєї вини в скоєнні злочинів, суд розцінює бажанням уникнути відповідальності за злочини і обраним способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, тобто спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того дії ОСОБА_4 суд кваліфікує також за ч.1 ст.122 КК України,тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження та за ч.1 ст.127 КК України - як умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв з метою покарання малолітнього потерпілого.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд також кваліфікує за ст.166 КК України як злісне невиконання матір`ю обов`язків по догляду за дитиною що спричинило тяжкі наслідки.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, судимості не погашені, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідності чи інших тяжких захворювань немає; офіційно не працює; має постійне місце проживання та реєстрації.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; має двох малолітніх дітей сина ОСОБА_37 ,2009р.н. та доньку ОСОБА_38 ,2017р.н., які проживають окремо (одна дитина- з чоловіком від першого шлюбу, друга- у КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3),в судовому порядку вирішується питання про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки, офіційно працює, за місцем роботи характеризується позитивно; раніше не судима, має постійне місце проживання.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до ч.1 ст.67 КК України є вчинення злочину щодо малолітнього та вчинення злочину з особливою жорстокістю, а ОСОБА_4 рецидив злочину.
Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судам кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст.12 КК України є як тяжким, так і середньої тяжкості умисними злочинами, відношення особи до скоєних злочинів та факт повного невизнання ними вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючі покарання обставини, дані про особу обвинувачених, думку потерпілого щодо призначення суворого покарання обвинуваченим і вважає необхідним і достатнім призначити їм покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання , на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину. Підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає.

Враховуючи той факт, що обвинуваченій ОСОБА_5 призначається покарання у виді позбавлення волі, яке вона повинна відбувати реально, відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України суд вважає за необхідне до набранням вироком законної сили обрати у відношенні обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», з метою необхідності виконання остаточного рішення суду, для запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від суду та від відбування покарання, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити обраний.

Як встановлено судом у обвинуваченої ОСОБА_5 є двоє малолітніх дітей, які перебувають під наглядом як другого з батьків, так і органу соціальних служб(а.с.216-217 т.2),а тому порушувати питання перед службою у справах дітей або органом опіки чи піклування чи органом соціального захисту у відповідності до ст.378 ч.1 КПК України про необхідність влаштування цих неповнолітніх дітей суд не вбачає.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено. Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.122, ч.1 ст.127 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.122 КК України у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 27.09.2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

ОСОБА_5 визнати винуватою у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ст.166 КК України та призначити їй покарання:

-за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі;

-за ст.166 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», взявши її під варту в залі суду негайно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 09.10.2018 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Жовтневого райсуду м.Харкова від 27.11.2017р. та 28.11.2017р. ,саме: усієї меддокументації, складеної в ході проведення 27.09.2017р. розтину, електронний фотоархів розтину трупа ОСОБА_9 ,його медичної картки, рентген знімки.

Речові докази: виписки з історії хвороби ,2 медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_14 , рентген знімки,CD-R диск із електронним фотоархівом розтину трупа ОСОБА_9 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, повернути за належністю до КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім.Мещанінова».

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1