Справа № 522/6634/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2018 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника володільця майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання представника володільця майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001965 від 06.04.2018 року про скасування арешту майна -

В С Т А Н О В И В:
Представник володільця майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року, мотивуючи наступним.

У провадженні СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області знаходиться досудове розслідування кримінального провадження №0001965 від 06.04.2018 року за ч.3 ст.190 та ч. 1 ст. 365-2 КК України, за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4, що призвело до тяжких наслідків.

В рамках вказаного провадження, слідчим суддею ОСОБА_6 за клопотанням органу досудового розслідування накладено арешт із забороною розпорядження, користування та відчуження об`єктами нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, при накладенні арешту, слідчим суддею не було перевірено наявність підстав для такого обмеження прав особи, без виклику володільців майна накладено арешт на майно, що знаходиться у власності добросовісного набувача, на підставі чого просять скасувати арешт.

Представник власника майна у судовому засіданні підтримав клопотання, просив скасувати арешт з квартири.

Прокурор заперечив проти скасування арешту, та повідомив, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільний позов прокурора в інтересах держави про відшкодування завданої шкоди.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках розслідування кримінального провадження №0001965 від 06.04.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту не є доцільним, а тому обмеження особи володінням своїм майном не є об`єктивно необхідним.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Як вбачається із клопотання представника володільця майна арешт накладено на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться на праві власності у ОСОБА_5 . В даному кримінальному провадженні останній не повідомлений про підозру. Крім того, кримінальне провадження здійснюється за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області», тобто не стосується власника майна. Підстав вважати об`єкти нерухомого майна речовими доказами, не вбачається, оскільки відсутня постанова сторони обвинувачення про визнання об`єктів нерухомості такими речовими доказами. З урахуванням вище викладеного, слідчий суддя вважає, що продовження арешту із такими суттєвими обмеженнями прав добросовісного користувача буде не відповідним завданням покладеним на кримінальне провадження, на підставі чого вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання представника володільця майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001965 від 06.04.2018 року про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року на нерухоме майно, якому присвоєні наступні адреси: м. Одеса, вул. Преображенська, 14-16, №1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

20.07.2018