н/п 1-кп/490/709/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2018 року м.Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000119, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Нова Одеса, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який на час інкримінованого правопорушення перебував на посаді старшого механіка- акумуляторника військової частини НОМЕР_1 , у війсковому званні солдат,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ВСТАНОВИВ: 16.06.2013року громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби в Збройних Силах України. 16.07.2013 року солдат ОСОБА_3 , виявив бажання укласти контракт про проходження військової служби з МО України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 16.07.2013 року № 146 солдат ОСОБА_3 був призначений на посаду навідника 1 аеромобільно-десантного взводу 6 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальону зазначеної вище військової частини. 18.12.2013 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №154-пм солдат ОСОБА_3 призначений на посаду старшого механіка- акумуляторника військової частини НОМЕР_1 .

22.10.2014 року ОСОБА_3 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував до 23.02.2017 року за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 23.02.2017 року солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини, чим припинив вчиняти злочин та повідомив про себе, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину. Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишені військової частини за вище викладених обставин, зазначив, що жодних обставин, встановлених в ході досудового слідства він не оспорює. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад 1 місяць, і кваліфікує його дії за ч.3 ст. 407 КК України (в редакції закону до 05.03.2015 року). При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, брав участь в АТО. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ: ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1