справа № 208/3333/18
№ провадження 1-кп/208/464/18
ВИРОК
Іменем України

25 жовтня 2018 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000757 від 05.05.2018 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.12.2010 року Криничанським судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, вирок набрав законної сили 10.01.2011 року;
- 28.10.2016 року Заводським судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановив:
Повторно, 06.04.2018 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №2 по вул. С. Слісаренко в м. Кам`янському, побачив раніше йому знайомого ОСОБА_6 , який перебував біля торгівельного кіоску та запропонував останньому придбати в кіоску алкогольні напої. Після того, як ОСОБА_6 відмовився купувати алкогольні напої, у ОСОБА_4 раптово виник протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 , та перебуваючи в районі будинку № 2 по вул. С. Слісаренко у м. Кам`янському, наніс 1 удар рукою ззаду по голові ОСОБА_6 , тобто застосовував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, від якого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи застосовувати насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_6 , переслідуючи корисний мотив, сів зверху на ОСОБА_6 та наніс 1 удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого, подавляючи таким чином волю останнього, після чого продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 витягнув з кармана брюк ОСОБА_6 мобільний телефон «Samsung S7262», тобто відкрито заволодів майном потерпілого, та з місця скоєння кримінального правопорушення втік, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном. Потерпілому ОСОБА_6 заподіяно майнову шкоду, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2445-18 від 22.05.2018 року на суму 1259,00 грн.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а його умисні дії виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю та суду пояснив, що у вказаний в обвинувальному акті день та час підійшов до кіоску, побачив хлопця, попрохав у нього грошей для придбання алкогольних напоїв, він відмовив, стався конфлікт, він пішов за ним у двори, наздогнав, вдарив пару разів, у потерпілого випав телефон, він його забрав та заклав до ломбарду, отримані кошти витратив на наркотичні речовини. Щиро кається з приводу вчиненого, прохає суд суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 надав суду заяву, згідно якої, прохав підготовчий та судовий розгляд кримінального провадження проводити за його відсутності у зв`язку з сімейними обставинами, цивільний позов ним не заявлено та заявлено не буде, щодо виду та міри покарання підтримує позицію прокурора.
Дане кримінальне провадження розглянуто судом згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істинною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У звязку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилаcя.
Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, встановлена і доведена і його дії кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 50 КК України, враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ст. 65 КК України), прийшов до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`і (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Враховуючи вищевикладене, суд, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує наступні обставини:
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме - згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України класифікується як тяжкий злочин;
- особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, перебування його на обліку лікаря нарколога, не перебування на обліку лікаря психіатра, скоїв дане кримінальне правопорушення в період не знятої та не погашеної у встановленому порядку судимості за попередній злочин, тобто висновків для себе не зробив і знову скоїв тяжкий умисний злочин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів буде досягнуто при застосуванні до нього покарання у виді позбавлення волі, без застосування до нього, передбаченого ст. 69 КК України - більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом і без звільнення його, згідно ст. 75 КК України - від відбування покарання з випробуванням, оскільки не встановлено підстав для застосування приписів ст. 69, 75 КК України.
Постановою Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі № 759/7784/15-к визначено, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
В той же час, обвинуваченим добровільно шкоду не відшкодовано, в його поясненнях та діях не вбачається відвертого осуду своєї поведінки, щирого жалю з приводу вчиненого, тому суд не вважає за можливе визнати його каяття таким, що є щирим в розумінні ст. 66 КК України. Крім того, при призначенні покарання суд бере до уваги мету скоєння злочину - придбання наркотичних речовин та стійку злочинну спрямованість дій ОСОБА_4 відповідно до вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.10.2016 року.
Враховуюче те, що строк обраного під час досудового розслідування та в подальшому продовженого судом, відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спливає 02.11.2018 року та у зв`язку з наявністю обґрунтованих ризиків ухилення обвинуваченого від відбуття покарання та/або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
По справі наявні процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судової експертизи, витрати на проведення якої відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_4 даним вироком суду, приєднати частково у виді дев`яти місяців позбавлення волі невідбуте покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.10.2016 року за ч. 2 ст. 186 КК України і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 9 (дев`ять) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту взяття його під варту, а саме з 25 травня 2018 року.
Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави вартість проведеної судово-товарознавчої експертизи № 2445-18 від 22.05.2018 року у сумі 572,00 (п`ятсот сімдесят дві) гривні.
Речові докази: договір фінансового кредиту № 3.49564/0 від 06.04.2018 року залишити в матеріалах кримінального провадження.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1