АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001713 від 21.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора : ОСОБА_6
власника майна : ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001713 від 21.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт не може бути знищено, зіпсовано, перетворено, тобто відсутні ризики, передбачені ст.170 КПК України, окрім того, немає необхідності у проведенні трасологічної експертизи.

Не погоджуючись з даним рішенням слідчого судді, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, оскільки зазначену ухвалу було постановлено без його виклику та копію цього рішення було отримано слідчим 03.08.2018 року, скасувати оскаржувану ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2018 року та накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль Шкода р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , з обов`язковою забороною розпоряджатися та користуватися арештованим майном, оскільки існують реальні підстави вважати, що повернення майна може призвести до зникнення, приховування, передачі або пошкодження відповідного майна, що перешкодить розслідуванню кримінального провадження та задоволення у подальшому цивільного позову потерпілого.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, посилається на те, що автомобіль Шкода р.н. НОМЕР_1 є основним об`єктом кримінального правопорушення пов`язаного з його експлуатацією та керуванням, по ньому будуть проводитися судово-автотехнічна експертиза та судова експертиза технічного стану автомобіля, а власник автомобіля ОСОБА_8 є особою заінтересованою у результатах розслідування цього кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію власника майна та його представника, які заперечували проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Вимоги апеляційної скарги прокурора щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду підлягають задоволенню, оскільки оскаржувану ухвалу було постановлено без його виклику та копію цього рішення було отримано слідчим 03.08.2018 року (а.с. 28), а апеляційну скаргу подав 07.08.2018 року, дотримавшись 5-тиденного строку на її оскарження.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 170 КПК України заборонено застосування арешту майна, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що 21.07.2018 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В клопотанні слідчий обґрунтовує необхідність арешту автомобіля Шкода р.н. НОМЕР_1 тим, що по цьому автомобілю будуть проводитися судово-автотехнічна експертиза та судова експертиза технічного стану автомобіля, а власник автомобіля ОСОБА_8 є особою заінтересованою у результатах розслідування цього кримінального провадження

Однак в матеріалах провадження відсутні будь-які клопотання слідчого до суду про проведення чи то судово-автотехнічної експертизи, чи то та судової експертизи технічного стану автомобіля.

Враховуючи зазначене, всупереч вимогам ст.ст.170, 171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування необхідності арешту автомобіля Шкода р.н. НОМЕР_1 , не конкретизовано підстав та мети накладення арешту на вказаний автомобіль, та на яких підставах власник автомобіля повинен бути обмежений у своєму праві власності.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При постановленні ухвали слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Слідчим суддею при прийнятті рішення вірно зазначено про те, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт не може бути знищено, зіпсовано, перетворено, тобто відсутні ризики, передбачені ст.170 КПК України, окрім того, немає необхідності у проведенні трасологічної експертизи.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим не було в повному обсязі доведено наявності підстав для арешту вищезазначеного майна, як й не доведено й існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, не містять матеріали судового провадження й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, цілком обґрунтовано дійшов висновку про відмову в його задоволенні, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 407, 422 КПК, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2018 року - задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001713 від 21.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

----------------------- --------------------------- ---------------------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4