Справа № 754/5186/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 08.07.2017 року слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

24.04.2018 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.07.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 24 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в якій скаржник просить скасувати вказану постанову, як незаконну та винесену передчасно, оскільки слідчий не провів всіх необхідних слідчих дій. Крім того, слідчим невірно кваліфіковано злочинні дії ОСОБА_6 , а тому скаржник просить зобов`язати слідчого перекваліфікувати кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити за наведених у ній підстав.

Вислухавши доводи адвоката, дослідивши письмові матеріали скарги, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000033 від 24.03.2014 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як встановлено при розгляді скарги, СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000033 від 24 березня 2014 року за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) гр. ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Підставою для внесення 24.03.2014 року до ЄРДР відомостей щодо наявності в діях ОСОБА_6 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України стала заява ОСОБА_4 .

З повідомлення про злочин ОСОБА_4 та його показів, як потерпілого, які він надавав під час досудового розслідування слідчому, вбачається, що він є директором ТОВ «Будком ПО» з 2006 року. Вищевказане Товариство займається ремонтно-будівельними роботами. З ОСОБА_6 він познайомився приблизно в 2004 р. через свого товариша.

На початку грудня 2006 р. ОСОБА_6 звернувся до потерпілого з пропозицією надати останньому допомогу в оформлені договорів оренди не житлових приміщень - підвалів із правом їх подальшої приватизації, а в якості зустрічного жесту за надання такої допомоги попросив позичити значну суму грошових коштів для розвитку його власного бізнесу. Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що у разі відмови від його пропозиції, наявний договір оренди, укладений Подільською РДА з ОСОБА_4 , буде невідкладно розірваний, а новий укладатися вже не буде, та будь-які його спроби отримати необхідні приміщення в оренду чи приватизувати їх, будуть навмисно гальмуватися, оскільки саме ОСОБА_6 має необхідний вплив та повноваження для цього.

На той момент для ОСОБА_4 було дуже важливо отримати приміщення в оренду, оскільки від цього залежало ведення господарської діяльності. Тому, взявши до уваги слова ОСОБА_6 про те, що вразі незгоди подальші відносини з Подільською РДА будуть навмисно гальмуватися, він погодився позичити ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 178 000 гр. З цього приводу 13.12.2006 р. між ним та ОСОБА_6 було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 178 000 гр., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . ОСОБА_6 зобов`язувався повернути позичені кошти до 01.04.2007р.

Через 2 місяці, а саме у лютому 2007 р. ОСОБА_6 повторно звернувся до ОСОБА_4 з проханням позичити ще 65 000 доларів США . Гроші нібито були потрібно були ОСОБА_8 для ведення бізнесу. Переконуючи його позичити гроші, ОСОБА_6 наголосив на тому, що його питання про оренду приміщень та їх подальшу приватизацію ще остаточно не вирішили і натякнув, що якщо він відмовиться, то в оренду необхідні приміщення не отримає. З огляду на це ОСОБА_4 був змушений погодитись з пропозицією та 19.02.2007 р. передав ОСОБА_6 65 000 доларів США, про що ним було написано розписку.

Пізніше ОСОБА_4 стало відомо той факт, що ОСОБА_6 не мав наміру здійснювати будь-які заходи спрямовані на допомогу в отримані в оренду приміщень. Крім того, в установлений договорами позики строк зобов`язання не виконав.

З постанови від 08.07.2017 року вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2010 року задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договорами позики від 13.12.2006 року та від 19.02.2007 року.

Будучи допитаним слідчим в якості свідка ОСОБА_6 показав, що з 2000 року знає ОСОБА_4 , з яким підтримував дружні та ділові стосунки.

За договором позики, посвідченим 13.12.2006 року приватним нотаріусом за реєстровим № 9698 він отримав від ОСОБА_9 позику в розмірі 178 000, 00 грн., які зобов`язався повернути до 01.04.2007 року. Ці кошти були йому потрібні для ведення власного бізнесу, оскільки він планував закупити товар та в подальшому реалізувати його, повернути позику ОСОБА_4 та отримати прибуток для задоволення потреб сім`ї. Нажаль його підвів контрагент, у зв`язку з чим, ним було отримано значний збиток.

Починаючи з 2007 року, матеріальне становище ОСОБА_6 значно погіршилося, він втратив роботу, а відповідно джерело надходження коштів, які надали б йому можливість повернути ОСОБА_4 отриманні він нього у позику кошти.

ОСОБА_6 відомо про існування рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 коштів за отриманою позикою. ОСОБА_6 визнає борг, однак в нього відсутні на даний час необхідні для виконання цього рішення кошти та будь-яке майно.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

18.04.2018 року адвокатом ОСОБА_3 було отримано копію постанови від 08.07.2017 року.

А тому дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 2, 284 КПК України).

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Тобто на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.

Слідчий, виносячи оскаржувану постанову, прийшов до правильного висновку щодо того, що відносини які виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мають цивільно-правовий характер, оскільки має місце не виконання останнім зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики ОСОБА_4 .

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Разом з тим, ОСОБА_4 розуміючи, що відносини, які склалися між ним та ОСОБА_6 є цивільно-правовими та регулюються цивільним законодавством звернувся до суду з позовом про стягнення з останнього заборгованості за договорами позики.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2010 року було встановлено факт невиконання зобов`язання ОСОБА_6 за договорами позики та стягнуто з нього відповідної заборгованості.

Разом з тим, відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Тобто, враховуючи позицію ОСОБА_4 щодо введення ОСОБА_6 його в оману, внаслідок чого були укладені договори позики, він мав законне право звернутися до суду задля визнання договорів недійсними, однак ОСОБА_4 обрав інший спосіб захисту своїх прав та інтересів (подав позов про стягнення заборгованості).

Крім того, чинним законодавством України не встановлено кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості з незалежних від боржника причин.

Відносини, що виникають під час виконання рішення суду регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З вищевикладеного слідує, що ОСОБА_4 має право в законному порядку, на підставі вказаного вище Закону стягнути кошти надані ОСОБА_6 за договорами позики.

З огляду на зазначене вище, вважаю що доводи скарги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки слідчим було об`єктивно та повно встановлено обставини справи та досліджено всі наявні докази по кримінальному провадженню, слідчий вірно прийшов до висновку щодо наявності цивільно-правових відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а тому підстави для скасування постанови від 08.07.2017 року про закриття кримінального провадження відсутні.

Що стосується вимог щодо зобов`язання слідчого ОСОБА_5 здійснити перекваліфікацію кримінального правопорушення, то слідчий суддя також вважає, що відсутні підстави для задоволення відповідної вимоги, оскільки суд для забезпечення принципу законності та верховенства права позбавлений можливості втручатися в професійну діяльність слідчих органу досудового розслідування щодо здійснення ними їх повноважень та зобов`язувати вчиняти дії, приймати рішення на користь когось із сторін кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 307 КПК України рішення слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до переконливого висновку щодо необґрунтованості та безпідставності скарги, а тому відмовляю у задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 08 липня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 24 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 304, 306, 307, 309, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 08.07.2017 року слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 відмовити.

Копію ухвали направити особі, якою подано скаргу, до СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві, Київської місцевої прокуратури № 3.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1