Постанова
Іменем України
05 вересня 2018 р.
м. Київ
Справа № 751/5552/14
Провадження № 51-4047км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
та ОСОБА_7
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора та представника потерпілого ТОВ «СТВ-Харків» на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 серпня 2016 року в межах кримінального провадження № 0003131 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігові, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням грошовими та товарно-матеріальними цінностями на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «СТВ-Харків» («СТВ-Чернігів») 286944 грн. матеріальної шкоди. Також вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту відділу продажів товарів «Проктер енд Гембл» товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ-Чернігів», розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Широка, 1 А, прийняв на себе, згідно з договором від 04 травня 2012 року повну індивідуальну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.
Користуючись наданими йому повноваженнями щодо збирання оплати за постановлений товар, та за дорученням клієнта вносити грошові кошти за поставлений товар на банківський рахунок підприємства, маючи умисел щодо обернення на свою користь чужого майна, отримав 15 березня 2013 року, в денний час, за адресою: АДРЕСА_2 від ФОП ОСОБА_8 , як оплату за поставлену продукцію згідно накладної № 4459541 від 01 квітня 2013 року, грошові кошти в сумі 286 944 грн., але до каси ТОВ «СТВ-Чернїгів» в день їх отримання не вніс, незаконно привласнив та витратив на власні потреби.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 серпня 2016 року зазначений вирок скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, закрито за відсутністю в його діях складу злочину, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив та не оцінив докази, на підставі яких було прийнято рішення про закриття кримінального провадження; не зазначено та не наведено мотивів, з яких прийняті до уваги показання ОСОБА_7 без їх перевірки, не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а лише частково констатовано їх зміст; не надано оцінки іншим доказам, які свідчать про винуватість ОСОБА_7 ; висновки апеляційного суду ґрунтуються на висновках судово-економічної експертизи, які отримані з порушенням прав сторони обвинувачення та потерпілого.
У касаційній скарзі потерпілого ТОВ «СТВ-Харків» порушується питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а саме в ухвалі апеляційний суд не зазначив, які саме докази суд першої інстанції не взяв до уваги, не наведено висновків щодо цивільного позову, не обґрунтовано, чому апеляційний суд взяв до уваги показання одних свідків і відкинув показання інших.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу та просила скасувати вирок апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вказує на безпідставність доводів касаційної скарги і просить залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
У судовому засіданні ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з положеннями ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 , не погоджуючись з обвинувальним вироком суду першої інстанції, яким його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, та призначено відповідне покарання, подав апеляційну скаргу.
У зазначеній апеляційній скарзі порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за вказаною апеляційною скаргою, дійшов висновку, що доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу злочину є обґрунтованими, задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого, скасував вирок суду першої інстанції та закрив провадження.
При цьому свої висновки апеляційний мотивував тим, що показання свідків про відпуск лез без документів викликають сумніви в їх достовірності, оскільки леза були відпущені ще до того, як їх надходження було відображене в фінансово-господарських документах ТОВ «СТВ Чернігів»; що складська накладна, без належних реквізитів та з неправдивими відомостями, з написами свідка та обвинуваченого, відповідає захисній версії останнього, а напис не відповідає дійсності та був вчинений під тиском служби охорони товариства; що покупка товару одноразових лез в кількості 56 000 шт. приватним підприємцем станом на 2013 рік на таку велику суму, так само як і передача готівкою коштів, коли є розрахунковий рахунок у банку, викликає обґрунтовану недовіру.
За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у привласненні коштів ТОВ «СТВ Чернігів» не доведена і за перебігом часу така можливість втрачена.
Разом з тим, з такими висновками Верховний Суд не може погодитись.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказі недопустимими чи неналежними.
За змістом положень ч. 1 ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо.
Разом з тим вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не виконав.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення на підставі таких доказів: на показаннях представника потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , на письмових доказах (зокрема, посадовій інструкції, складській накладній № 4459541, висновку експерта №261, довідці ТОВ «СТВ Чернігів», звітах касира та виписках банку по рахунках за квітень-травень 2013, копіях виданих та отриманих податкових накладних за квітень 2013).
У свою чергу, апеляційний суд дійшов висновку про скасування вироку суду першої інстанції та закриття провадження у справі фактично на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_7 ..
При цьому показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які узгоджуються між собою, апеляційний суд визнав сумнівними, однак обґрунтованих мотивів, з яких дійшов такого висновку, суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів.
Інші докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку при винуватість ОСОБА_7 , і які є суттєвими для встановлення наявності чи відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 23, 404 КПК, безпосередньо не дослідив, і, як наслідок, відповідної оцінки вказаним доказам не дав.
У постанові від 05 липня 2018 року в справі №164/1509/15-к Верховний Суд зазначив:
«Згідно приписів ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли апеляційний суд скасовує виправдувальний і постановляє обвинувальний вирок, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд, щоб переконатися, що особу не буде засуджено свавільно.
Наведене вище не означає, що положення ст. 23 КПК слід розглядати як такі, що автоматично висувають вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли мова йде про скасування виправдувального вироку. Наприклад, якщо апеляційний суд робить лише іншу юридичну оцінку ситуації, але не ставить під сумнів установлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, це не вимагає нового безпосереднього дослідження доказів цим судом.

Однак у ситуації, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин».
Хоча в даному випадку апеляційний суд скасував обвинувальний вирок і закрив кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину (на відміну від згаданої справи №164/1509/15-к, а так само на відміну від справи № 5-249кс15, розглянутої Верховним Судом України, в яких апеляційні суди скасували виправдувальні вироки й постановили обвинувальні), необхідність дотримання принципу безпосередності дослідження доказів у цій справі обумовлена тим, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку були покладені показання кількох свідків, які не були належним чином оцінені судом апеляційної інстанції.
Не вдаючись, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 433 КПК, в оцінку доведеності чи недоведеності факту вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, наявності чи відсутності складу цього злочину в діях ОСОБА_7 , Верховний Суд зауважує, що для констатації наявності розумного сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відповідного злочину, апеляційному суду належало безпосередньо дослідити показання свідків та інші докази, які судом першої інстанції були покладені в основу обвинувального вироку та які виглядають досить переконливо, належним чином їх оцінити та навести обґрунтовані мотиви, які б ставили ці докази під сумнів, оскільки сама по собі відсутність належного документального оформлення товару на підприємстві не свідчить про неправдивість показань свідків.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, є передчасними.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
З цих підставСуд постановив:
Касаційні скарги прокурора та представника потерпілого ТОВ «СТВ-Харків» задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3