Справа № 317/1900/18
№/п 1-в/317/208/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

представника виправної установи - ОСОБА_4 ,

засудженого: - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду м.Запоріжжя клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, гр. України, українця, не одруженого, освіта повна середня, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовного - дострокове звільнення, в обґрунтування якого засуджений зазначив, що він відбуває покарання в ДУ «БВК (№99)» з 25.03.2017р., на виробництві установи працевлаштований, має два заохочення, тому просив суд його клопотання задовольнити та застосувати відносно нього заохочувальну норму у вигляді умовно дострокового звільнення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор заперечував проти клопотання засудженого, вважає його передчасним.

Представник адміністрації виправної установи при вирішення клопотання покладався на думку суду.

Суд, вивчивши особову справу засудженого, вислухавши думку учасників справи, вважає клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом були витребувані характеризуючи матеріали на засудженого та особова справа.

Згідно наданих ДУ «БВК (№99)» до суду матеріалів, ОСОБА_5 засуджений 21.12.2016 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. У строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.09.2016 р. по 21.12.2016р. включно у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Виходячи з цього, початок строку : 23.09.2016 року, кінець строку : 25.06.2019 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28.09.2016 року.

Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив одне порушення вимог режиму тримання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІ, заохочень не мав.

З 25.03.2017 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)».

Згідно довідки про стягнення та заохочення, ОСОБА_5 за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 2 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Також згідно довідки про стягнення та заохочення вбачається, що ОСОБА_5 має одне стягнення, яке виразилось у невиконанні законних вимог представників адміністрації, вказане стягнення не зняте та не погашене.

У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки з засудженими позитивної та негативної спрямованості. У відношенні до персоналу дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з метою отримання поблажливості.

ОСОБА_5 має цивільний позов на суму 176,20 гривні, однак на виконанні в бухгалтерії виправної установи вони не знаходяться.

Не приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу.

Провину у скоєному злочині визнає частково.

29.06.2017 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 100 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, у зв`язку з тим, що засуджений не стає на шлях виправлення.

11.01.2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м яким, у зв`язку з тим, що засуджений не стає на шлях виправлення.

Суд зазначає, що одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що в характеристиці засуджений працевлаштований, однак довідка про працевлаштування містить інформацію про те, що з травня 2018 року ОСОБА_5 не працює. Вказана інформація має суперечливий характер, а тому не може бути прийнята судом як доказ.

Загалом із наданих суду матеріалів на засудженого ОСОБА_5 , суд не знаходить достатніх підстав для його умовно-дострокового звільнення, оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, ч.2, ч.3 ст.539 КПК України, ст.153, 154 КВК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя: ОСОБА_1