Ухвала
Іменем України
18 травня 2018 року

м. Київ
справа № 664/2184/16-к

провадження № 51-191 ск 17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 3 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 3 липня 2017 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупинськ, Херсонської області і жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК покарання за даним вироком та вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 186 КК виконувати самостійно;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Цюрупинськ, Херсонської області і жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року вказаний вирок залишено без змін.

Як встановлено судом, ці злочини засуджені вчинили за наступних обставин.
9 січня 2016 року близько 05:10 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Мебель», розташованого за адресою: Житло-селище буд. 2/а у м. Цюрупинську Херсонської області, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , скоїв напад на потерпілого ОСОБА_6 , із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я, внаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження, яке відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я та такі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, заволодівши майном потерпілого на суму 650 грн.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про зміну судових рішень щодо засудженого ОСОБА_4 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить виключити вказівку суду про призначення останньому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК. Судові рішення відносно засудженого ОСОБА_5 прокурор у своїй касаційній скарзі не оскаржує.
На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що оскільки ОСОБА_4 , вчинив злочин, за яким його засуджено оскаржуваним вироком, до ухвалення вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року, яким його було засуджено до покарання у виді штрафу, сплаченого 28 жовтня 2016 року, а отже покарання вважається відбутим, тому призначення районним судом покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК є неправильним та підлягає виключенню з оскаржуваного вироку.
Також прокурор вважає, що Апеляційний суд Херсонської області, залишаючи своєю ухвалою від 13 листопада 2017 року вирок без змін, погодився з неправильним застосуванням цим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування положень ч. 4 ст. 70 КК при визначенні остаточного покарання засудженому ОСОБА_4 .
Розглянувши касаційну скаргу, вивчивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 вказаного Кодексу.
У той же час, згідно з ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, 29 вересня 2016 року ОСОБА_4 був засуджений вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді штрафу, а злочин, за який він засуджений оскаржуваним вироком, був вчинений 9 січня 2016 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 діяв у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК, вірно вказавши і про самостійне виконання, згідно із ч. 3 ст. 72 КК, двох вироків, а тому правових підстав вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність немає, а відтак і зміну вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.
Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, при перегляді вироку за аналогічними за змістом доводами прокурора, останній у касаційній скарзі вказує на те, що ухвалою цього суду не виключено вказівку суду першої інстанції у вироку про призначення засудженому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК, хоча і зазначено про, те, що покарання за ч. 1 ст. 186 КК у виді штрафу за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 вересня 2016 року виконано, оскільки штраф сплачено на користь держави.
Однак прокурором не наведено, з огляду на положення ст. 413 КПК, яким чином ця вказівка суду апеляційної інстанції у своєму рішенні, тягне за собою обов`язкову його зміну, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор у касаційній скарзі не навів, і таких даних із змісту судових рішень не вбачається.
Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 3 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3