Справа № 215/1750/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, на обліку у лікаря психіатра не перебуваючого, з лютого місяця 2015 року перебував на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; в червні 2015 року знятий з-під нагляду внаслідок одужання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-24.09.1986 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.17, 229-6 КК України до 2 років позбавлення волі. 05.01.1989 на підставі ст. 46-1 КК України звільнений з місць позбавлення волі
-25.12.1993 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.140 ч.3,229-6ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі. 25.12.1995 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.
-17.09.1996 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.229-4ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. 18.09.1998 на підставі ст. 89 КК України звільнений з місць позбавлення волі за постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.1998 по ст.3 закона про України про амністію від 24.07.1998 року
-05.08.1999 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.81 ч. 3, 17, 81 ч. 3, 42 КК України до 4 років позбавлення волі. 07.08.2002 на підставі ст. 81 КК України звільнений з місць позбавлення волі за постановою Софіївського районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2002 умовно достроково, невідбутий строк 8 місяців 28 днів;
-22.10.2003 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст. 185 ч. 3, 263 ч. 1, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати покарання за вироком Тернівського районного суду від 05.09.1999 року і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки. 09.03.2006 року звільнений з місць позбавлення волі за постановою Пятихацького районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2006 умовно достроково невідбутий строк 10 місяців 27 днів;
-25.01.2007 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 263 ч. 1, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. 03.01.2012 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.
-22.12.2017 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002276 від 08.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України;
-23.01.2018 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000010 від 02.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
03 травня 2018 року слідчий СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження ЄРДР № 0000309 від 12.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в тому, що повторно, 11.02.2018 у приблизно о 18 годині 20 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, пройшов на охоронювану територію ПрАТ «ПівнГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу. В цей же день, ОСОБА_4 , знаходячись на території ПрАТ «ПівнГЗК», в Тернівському районі м. Кривого Рогу, без застосування засобів подолання перешкод, проник до території виробничого цеху РЗФ-1, вказаного комбінату.
Продовжуючи свої злочинні дії та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю очевидців, ОСОБА_4 на виробничій площадці, що розташована біля виробничого цеху РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК», в Тернівському районі м. Кривого Рогу, на землі побачив мельні шари. Після чого, ОСОБА_4 у сумку, що була при ньому, руками склав 41 шт. шарів мельних, марки d 60, які мають знос та класифікуються як бувші у використанні, загальною вагою 48 кг, вартість яких згідно судово-товарознавчої експертизи № 1645 від 17.04.2018, становить 849,74 гривень, після чого з викраденим майном покинув територію цеху РЗФ-1 та направився до виходу з території ПрАТ «ПівнГЗК», таким чином виконавши всі необхідні дії, направлені на таємне заволодіння чужим майном.
В той же день, 11.02.2018 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 , утримуючи вищевказане майно, належне ПрАТ «ПівнГЗК», пішов з території зазначеного підприємства. Однак, 11.02.2018, о 18 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 був затриманий на території ПрАТ «ПівнГЗК» з вищевказаними шарами мельними в кількості 41 шт. працівниками охорони ТОВ «ОА «БАРС»», перед виходом з території РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК», в Тернівському районі м. Кривого Рогу.
Таким чином, свій злочинний намір, спрямований на крадіжку чужого майна, ОСОБА_4 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Повторно, 14.02.2018 у приблизно о 08.00 годин, ОСОБА_4 , з метою таємного викрадення чужого майна, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, пройшов на охоронювану територію ПрАТ «ПівнГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу. В цей же день, ОСОБА_4 , знаходячись на території ПрАТ «ПівнГЗК», в Тернівському районі м. Кривого Рогу, без застосування засобів подолання перешкод, проник до території виробничого цеху РЗФ-1, вказаного комбінату.
Продовжуючи свої злочинні дії, та реалізуючи свій злочинний умисел направлені на таємне викрадення чужого майна, та звернення його на свою користь, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю очевидців, ОСОБА_4 на виробничій площадці, що розташована біля виробничого цеху РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК», в Тернівському районі м. Кривого Рогу, на землі побачив мельні шари. Після чого, ОСОБА_4 у сумку та рюкзак, що були при ньому, руками склав 28 шт. шарів мельних, марки d 100, які мають знос та класифікуються як бувші у використанні, загальною вагою 35 кг, вартість яких згідно судово-товарознавчої експертизи № 1646 від 17.04.2018 становить 619,60 гривень, після чого з викраденим майном покинув територію цеху РЗФ-1 та пішов до виходу з території ПрАТ «ПівнГЗК», таким чином виконавши всі необхідні дії, направлені на таємне заволодіння чужим майном.
В той же день, 14.02.2018 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , утримуючи вищевказане майно, належне ПрАТ «ПівнГЗК», попрямував із території ПрАТ «ПівнГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу. Однак, 14.02.2018, о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_4 був затриманий з вищевказаними шарами мельними в кількості 28 шт., працівниками охорони ТОВ «ОА «БАРС»», перед виходом з території РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу.
Таким чином, свій злочинний намір, спрямований на крадіжку чужого майна, ОСОБА_4 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі,
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками закінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), не доведеного до кінця з причин, що не залежали від її волі, вчиненого повторно.
03.05.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Як вказує слідчий, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допитів свідка ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_4 , протоколом огляду місця події від 12.02.2018 р., протоколами допитів свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події від 14.02.2018 р..
Слідчий у клопотанні зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, та належних висновків не зробив, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив новий корисливий злочин за вчинення якого передбачено кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі до 5 років, не має постійного джерела доходу, що свідчить про можливість вчинення ним нових злочинів з метою відшукання грошових коштів для подальшого існування, усвідомлюючи можливість застосування до нього покарання, передбачених санкціями інкримінованих йому статей та бажаючи його уникнути, може переховуватися від органу досудового розслідування, чим допустити настання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, є всі підставі вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, з метою примушування їх до дачі тих чи інших показів у цьому кримінальному провадженні, чим допустити настання ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а також переховуватися від органів досудового розслідування та суду та перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до слідчого, прокурора та суду, змінити своє місце проживання, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання з мотивів викладених у ньому, перелічивши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вислухавши пояснення підозрюваного, який визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, пояснив, що має сім`ю та намір працевлаштуватись за професією зварювальника; крім того, є носієм гепатиту С та ВІЛ-інфікованим, тому просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд приходить до наступного.
Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і зазначені в даній нормі закону.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про можливість застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) підстави для тримання під ватою мають бути підтверджені фактами.
В пункті 85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.) вказано, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про їх наявність з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу обґрунтовано лише переліком законодавчих (стандартних підстав).
Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р.).
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
Слідчий суддя, погоджуючись із наявністю таких вагомих ризиків як те, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від органів досудового слідства або суду, приходить до висновку, що слідчим та прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти даним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. У зв`язку з наведеним, врахувавши особу підозрюваного, який одружений, тобто має місце наявність міцних соціальних зв`язків, постійно проживає за місцем реєстрації; крім того, є ВІЛ-інфікованим, має намір працевлаштуватись, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, із визначенням підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України.
Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 181, 193, 194, 309, 310, 369-372, 375, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1). В період часу з 20:00 год. до 07:00 год. не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, за виключенням робочого часу, в разі працевлаштування;
2). Не відлучатися за межі м. Кривого Рогу без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3). Повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження про зміну місця свого проживання.
Вказані обов`язки покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах двох місяців, тобто по 04.07.2018 року.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвалу про застосування домашнього арешту передати через слідчого для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.
Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_4 домашнього арешту покласти на Тернівський ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області та Криворізьку місцеву прокуратуру № 2.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: