Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/47/18
Провадження №: 1-кп/332/90/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії:

Головуючого суддіОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0000886 від 08.05.2013 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Норільська, Красноярського краю Російської Федерації, громадянина України, із вищою освітою, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює директором ТОВ «Днепрпроменерго», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження із обвинувальним актом, складеним відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Запоріжжя, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні, просив суд призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_8 та його представники вважали за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні зазначили, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки останній не містить виклад фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, що є порушенням права на захист.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до такого висновку.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить посилання на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносять до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Так, викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу об`єктивної сторони вчинених злочинів, а саме: не зазначено місце підроблення офіційного документу, а саме внесення обвинуваченим завідомо неправдивих відомостей до протоколу №8 загальних зборів учасників ТОВ «ДнепрПромЕнерго» від 20.01.2009 року; місце використання завідомо підробленого документа, тобто місце надання обвинуваченим 22.01.2009 року підробленого протоколу №8; не зазначено також місце укладення від імені директора ТОВ «ДнепрПромЕнерго» з ТОВ «Виробниче підприємство «Днепрпроменерго», в особі його директора ОСОБА_11 , нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва цеху по переробці паперової продукції, розташованого по вул.Крупській, 2-Б, в смт.Комишуваха Оріхівського району Запорізької області та місце продажу останнього. Також органом досудового розслідування не вказано яким шляхом обвинувачений ОСОБА_6 заволодів майном учасника ТОВ ОСОБА_8 .

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, всіх необхідних відомостей щодо об`єктивної сторони злочинів, передбаченого ч.ч.1,4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Така неконкретність пред`явленого обвинувачення, призводить до порушення права обвинуваченого на захист, яке закріплене ст. 20 КПК України, оскільки останній фактично не повідомлений стороною обвинувачення про конкретні обставини протиправних діянь, вчинення яких йому інкримінуються.
Пунктом «а» частини 3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено «що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього».
Згідно з цим положенням обвинувачений має право отримати більш точні та детальні відомості, аніж це вимагається у пункті 2 статті 5 Конвенції, зокрема, обвинувачений має право бути поінформований не тільки про матеріальні факти, тобто причини обвинувачення, але й про правову кваліфікацію цих фактів, тобто про характер обвинувачення, а також про наявні докази, які стали причиною винесення обвинувачення.
У будь-якому разі повідомлених обвинуваченому деталей повинно бути достатньо для того, щоб він міг підготувати свій захист.
На підставі ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).

Щодо неможливості з обвинувального акту визначити місце вчинення злочину зазначено і в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 05.02.2018 року (т.1 а.с.88 зв.бік), якою відмовлено у задоволенні подання Заводського районного суду м.Запоріжжя про вирішення питання щодо направлення даного кримінального провадження на розгляд до іншого суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для його повернення прокурору.

Окрім того, у підготовчому судовому засіданні представником потерпілого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 , яке потерпілим підтримано, заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 2259608,58 грн. Клопотання обґрунтоване тяжкістю інкримінованого обвинуваченому злочину, наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, розміром спричиненої шкоди, даними про особу обвинуваченого, а саме відсутністю в останнього міцних соціальних зв`язків, зловживання ним алкогольними та наркотичними засобами.

Прокурор проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, подав клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотань про обрання запобіжного заходу заперечували, посилаючись на необґрунтованість останніх.

Вирішуючи вищезазначені клопотання , суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
При цьому, на момент розгляду даних клопотань доказів про те, що за час проведення досудового розслідування ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, впливав на свідків та потерпілого, чи може вчинити спробу знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суду надано не було. Також суд враховує, що дане кримінальне провадження зареєстровано у ЄРДР п`ять років тому 08.05.2013 року.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань представника потерпілого та прокурора про обрання запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст.177, 314-316, 331, 369-372,392, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000886 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою - відмовити.
У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Резолютивна частина ухвали виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена 11.05.2018 року. Повний текст ухвали виготовлений 16.05.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3