АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4979/17 Номер провадження 11-кп/786/646/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,внесене до ЄРДР за № 0002243, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого не офіційно, освіта середня спеціальна, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, судимого 30 серпня 2010 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 19 листопада 2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 21 день,засуджено:
-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 20 травня 2017 року, близько 16 год. 10 хв., він, перебуваючи в торговому центрі «Паровоз», що по бульвару Коновальця, 2 в м. Полтава, намагався відкрито викрасти сонцезахисні окуляри «Lanbao» вартістю 246,66 грн., які належать потерпілій ОСОБА_10 , однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий поблизу місця вчинення злочину потерпілою та випадковими перехожими.
Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі просить вирок змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вказує, що судом неправильно кваліфіковані його дії, оскільки він вчинив саме крадіжку, а перед вчиненням злочину, озираючись по сторонам він впевнився, що біля вітрини з окулярами немає людей і його ніхто не бачить. Коли вчинив крадіжку, він не бачив як потерпіла його переслідує, почув тільки на вулиці як вона крикнула щоб він віддав окуляри, після чого він озирнувся та його збили з ніг і забрали окуляри.

Щодо призначеного покарання, то вважає таке покарання надто суворим, оскільки судом не враховано повне визнання факту вчинення противоправного заволодіння майном, те, що він просив вибачення і намагався компенсувати матеріальну шкоду потерпілій, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, те що потерпіла не наполягала на покаранні пов`язаному з позбавленням волі, прокурор висловлював думку про призначення покарання з можливістю звільнення його від відбування покарання з випробуванням, орган пробації надав висновок про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача,обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника в його інтересах ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги, прохала залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду та правильно оцінених судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.
Доводи обвинуваченого та в його інтересах захисника про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ст.185 КК України, є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Так, об"єктивна сторона крадіжки передбачає таємне викрадення чужого майна. Відмінність крадіжки від грабежу полягає в способі вчинення злочину (крадіжка - таємне викрадення , а грабіж - відкрите викрадення).
Під час судового розгляду, судом першої інстанції вірно встановлено спосіб вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення відкрите викрадення чужого майна.
Твердження обвинуваченого щодо того, що він таємно заволодів майном потерпілої та остання, на його думку, не бачила самого моменту викрадення майна, є необґрунтованими та спростовуються показаннями потерпілої, яка вказала, що бачила, як обвинувачений ОСОБА_7 різко взяв з вітрини сонцезахисні окуляри і швидко пішов до виходу з торгового центру. Потерпіла відразу ж крикнула, що він зупинився та почала переслідувати обвинуваченого. Біля виходу з торгового центру схопила обвинуваченого за руку.
Показання потерпілої підтверджуються і оглянутим в суді першої інстанції CD-диском від 02.06.2017, відповідно до змісту якого, обвинувачений 20 травня 2017 року о 16 год. 14 хв. 09 сек. підходить до вітрини з сонцезахисними окулярами, різко бере з неї сонцезахисні окуляри та направляється до виходу. Потерпіла, яка в цей час знаходиться на іншому робочому місці, розташованому на незначній відстані навпроти, слідом через дві секунди починає слідувати за ним до виходу з торгового центру, де доганяє його та хапає за поділ куртки. Обвинувачений починає чинити їй опір, утримуючи в руках окуляри, а в цей час їй допомагають затримати обвинуваченого чоловік потерпілої, який палив біля входу, та інші особи.
Отже, якщо врахувати думку обвинуваченого, який вважає, що його дії були непомітними для оточуючих і він вчинив крадіжку, то з огляду на роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Не підлягають задоволенню і апеляційні вимоги обвинуваченого та захисника щодо застосування положень ст..75 КК України, з огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, має непогашену у визначеному законом порядку судимість, тому схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Не зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів не вбачає можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4