УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 року

м. Київ
справа 759/17924/16-к
провадження № 51-6681ск17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року,
встановив:
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 100 годин; за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
За вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 .
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 01 березня 2018 року змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і виключив із мотивувальної частини вироку посилання на протокол огляду місця події від 02 листопада 2016 року як на доказ винуватості вказаних осіб. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Не погоджуючись із постановленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями, захисник ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушив питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, захисник ОСОБА_5 зазначає, що засудженому ОСОБА_4 не було відомо про існування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року. Після звернення до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги засудженого ОСОБА_4 йому було призначено захисника, який наприкінці серпня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень дізнався про існування вказаної ухвали апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу.
Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Порядок обчислення процесуальних строків визначений ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної норми процесуального закону визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 було постановлено 01 березня 2018 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для учасників кримінального провадження було 04 червня 2018 року.
Захисник ОСОБА_5 подав касаційну скаргу лише 07 вересня 2018 року (згідно з позначкою поштового відділення на конверті та інформацією, наявною на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта»), тобто через 3 місяці після закінчення тримісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Доводи захисника про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження у зв`язку з тим, що засудженому ОСОБА_4 не було відомо про існування ухвали апеляційного суду, є безпідставними.
Так, як убачається з матеріалів провадження, 05 червня 2018 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, до якої додав копію ухвали апеляційного суду від 01 березня 2018 року. У зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК ухвалою від 12 червня 2018 року Верховний Суд касаційну скаргу засудженого залишив без руху та надав п`ятнадцятиденний строк на усунення недоліків. Згадану ухвалу засуджений отримав 20 червня 2018 року згідно з розписки, яка надійшла до суду касаційної інстанції з Райківської виправної колонії (№ 73), де він відбуває покарання.
На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_4 у межах строку, наданого йому судом, надіслав доповнення до касаційної скарги, однак недоліків, про які зазначив суд касаційної інстанції у своїй ухвалі, засуджений так і не усунув. У зв`язку з чим його касаційну скаргу ухвалою від 16 липня 2018 року було повернуто. Згідно з розписки, що міститься у матеріалах провадження, ухвалу Верховного Суду про повернення касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 отримав 02 серпня 2018 року.
Отже, доводи захисника стосовно того, що засудженому не було відомо про існування вказаної ухвали, а він довідався про існування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 лише наприкінці серпня 2018 року, є неспроможними.
Крім того, як убачається з ордеру на надання правової допомоги, долученого захисником до касаційної скарги, засуджений звернувся по таку допомогу 29 травня 2018 року. Однак захисник ОСОБА_5 подав касаційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_4 лише 07 вересня 2018 року.
З огляду на зазначене, наведені захисником ОСОБА_5 причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.
Також Верховний Суд зазначає, що правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою. При цьому вказана норма процесуального закону не передбачає привілею щодо окремого обчислення строків на касаційне оскарження для кожного нового захисника чи представника, залученого у кримінальному проваджені для надання правової допомоги вже після ухвалення судом судового рішення, яке оскаржується, а тим більше поза межами строків його оскарження. Такі вимоги, встановлені КПК, мають на меті гарантувати забезпечення принципу правової визначеності, який є одним із елементів принципу верховенства права, щоб кримінальні провадження розглядались упродовж розумного часу, а учасники кримінального провадження (у тому числі потерпілий) після закінчення відповідних строків оскарження не перебували у стані правової невизначеності та були впевнені у тому, що судове рішення не буде переглядатись у подальшому.
З огляду на викладене оскільки інших доводів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навів, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання захиснику засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року.
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3