Постанова
іменем України

03 липня 2018 року

м. Київ
справа № 241/363/17
провадження № 51-701км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Мариновського зерносовхозу Атбасарського району Акмолинської області Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачениі пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 термін перебування під вартою при затриманні в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) з 30 січня по 01 лютого 2017 року, тобто дві доби, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII).
Вирішено питання щодо речових доказів та цивільні позови у кримінальному провадженні.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання. Постановлено призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК покарання у виді арешту на строк 6 місяців; за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишено без зміни.
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 січня 2017 року о 20:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , під час спільного вживання спиртних напоїв із ОСОБА_8 , в ході сварки із цивільною дружиною останнього ОСОБА_9 завдав їй двох ударів ножем у плече, заподіявши легких тілесних ушкоджень.
ОСОБА_8 з метою захисту ОСОБА_9 став відтягувати ОСОБА_6 від неї. У цей час ОСОБА_6 повернувся до ОСОБА_8 та, взявши до руки деревявний брус, завдав ним останньому декількох ударів по голові. Після чого ОСОБА_6 в ході боротьби з ОСОБА_8 , який намагався вибити з рук ОСОБА_6 дерев`яний брус, завдав потерпілому ножем трьох різаних ран правої щоки, нижньої щелепи та одну різану рану спини.
У подальшому ОСОБА_6 , втративши ніж, який вибив з його рук ОСОБА_8 , дістав із черевика кухоний ніж та завдав ним одного удару в живіт останньому, заподіявши потерпілому колото-різане поранення, яке є тяжким тілесним ушкодженням.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання, просять вирок апеляційного суду змінити та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Посилаються на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, яке він має відбувати реально, апеляційний суд не врахував щире каяття засудженого, його ставлення до скоєного, думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі, часткове відшкодування шкоди. При цьому вказують на те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичних засобів, а також не є соціально небезпечною особою і проживає з одинокою сестрою, якою опікується багато років.

Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 надійшло заперечення від прокурора, в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги й просив вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст.125, ч. 1 ст. 121 КК в касаційній скарзі не оскаржуються.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони, на думку колегії суддів, частково є слушними.
Відповідно до вимог статей 50, 65КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, апеляційний суд виходив із ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК є тяжким ,та його суспільної небезпеки.
З таким рішенням погоджується колегія суддів і вважає справедливим призначене засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, а тому підстав для застосування положень ст. 75 КК, як про це просять засуджений та його захисник у касаційній скарзі, немає.
Між тим колегія суддів дійшла висновку про те, що, визначаючи ОСОБА_6 розмір призначеного покарання за ч. 1 ст.121 КК, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував щирого каяття засудженого, думки потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_6 волі, часткового відшкодування завданої шкоди, а також того, що він є особою пенсійного віку.

Отже, колегія суддів вважає можливим у цьому конкретному випадку визнати наведені обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчинених злочинів, у зв`язку з чим призначене ОСОБА_6 за ч. 1 ст.121 КК покарання необхідно пом`якшити шляхом застосування до нього положень ч. 1 ст. 69 КК, через що вирок апеляційного суду, ухвалений щодо засудженого ОСОБА_6 , підлягає зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити. Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ч. 1 ст.69 КК до 3 років позбавлення волі. Вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 121 КК, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3