АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 659/69/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/791/448/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
іменем України

29 травня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 000007 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27 лютого 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нукус Мукуского району Каракалпакської області Узбекистану, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , особи без громадянства, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 11.05.2017 року за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
засуджено: за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71,72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 11.05.2017 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 10.01.2018 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 09.01.2018 року близько 23 год. 30 хвил. пройшов на огороджену територію подвір`я АДРЕСА_1 , за відсутності власника, з метою незаконного викрадення чужого майна, повторно, шляхом відчинення незамкнених дверей підсобного приміщення та у подальшому розбиття віконного скла кімнати туалету даного житлового будинку, через вікно проник всередину приміщення туалету, після чого пройшов до приміщення кухні, звідки таємно викрав чавунну плиту для печі опалення, б/в, 4 металеві колосники загальною вагою 2 кг, після чого, ОСОБА_8 пройшов до приміщення літньої кухні на території цього ж подвір`я, де, з печі опалення, під навісом до приміщення літньої кухні викрав чавунну плиту б/в, знявши її руками з печі опалення, на загальну суму 538 гривень, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому це майно, ОСОБА_8 10.01.2018 року о 09:30 годині продав ОСОБА_10 за 260 гривень, витративши їх на власні потреби. Завдана злочином шкода не відшкодована.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність своєї вини та правильність кваліфікації дій, вказує на суворість призначеного покарання. Свої доводи мотивує тим, що при призначенні покарання судом не враховано обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, що він здійснює догляд з вітчимом-інвалідом, має на утриманні вагітну співмешканку, які є підставою для пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України. Просить змінити вирок в частині призначення покарання та на підставі ст.69 КК України пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 , просив змінити вирок та пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ці висновки суду учасниками судового провадження не оспорюються.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним у вчиненні крадіжки чужого майна в обсязі висунутого обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, доведеності вини, правильності кваліфікації дій, які ніким не оспорюються.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Що ж до доводів обвинуваченого про суворість призначеного покарання та необхідність його пом`якшення із застосуванням ст.69 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, немає.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, що він є раніше судимим, має не зняті та непогашені судимості у встановленому законом порядку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, на які є посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, що були враховані судом при призначення покарання. Також суд врахував висновок органу пробації про високий ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі цих конкретних обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки у мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України, зокрема, повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, що він здійснює догляд з вітчимом-інвалідом, має на утриманні вагітну співмешканку, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку його особи, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних злочинів проти власності, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і протягом іспитового строку вчинив новий аналогічний умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, з матеріалів провадження випливає, що ОСОБА_8 постійного місця роботи та законного джерела прибутку не має, проживає без реєстрації, постійного місця проживання не має, не одружений, має співмешканку, при цьому доводи обвинуваченого щодо перебування на його утриманні вітчима-інваліда та вагітної співмешканки жодними доказами не підтверджуються. (а.п. 87 89, 99, 100)
Колегія суддів вважає, що характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину та дані про особу ОСОБА_8 , свідчать про суспільну небезпеку його особи та неможливість виправлення обвинуваченого без застосування покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про це ставить питання обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого має бути залишена без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області 27 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 30 травня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 29 травня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2