Справа № 341/345/16-к
Провадження № 11-кп/779/235/2018
Категорія ст. 115 ч.1КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000393, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_11 на вирок Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 08 травня 2018 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 115 ч.1КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Рогатинського районного суду від 08.05.2018 року незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням вимог процесуального та матеріального права. Зазначає, що у вироку відсутні належні та допустимі докази, які прямо вказують на вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, жоден із свідків прямо не вказав на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 від яких настала смерть останнього.

Вказує, що ним в інтересах його підзахисного подавалося клопотання про виклик у судове засідання судово медичного експерта та проведення повторної комісійної експертизи, у зв`язку з тим, що висновок судово медичної експертизи № 88 від 21.12.2015 року містить суперечності та є недопустимим доказом, однак суд першої інстанції безпідставно відхилив вказані клопотання, не звернувши увагу на те, що експерт проводив експертизу на підставі документів про стан здоров`я потерпілого, які були подані йому слідчим, без ували суду про тимчасовий доступ до документів.

Також, недопустимим доказом є протокол огляду місця події від 20.12.2015 року, оскільки слідчим проводився обшук в будинку братів Тисаків в с. Старі Скоморохи, фактично без наявності у нього на те правових підстав, а саме ухвали слідчого судді.

Окрім цього, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 5 ч.4 КК України, було незаконно зараховано його підзахисному у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.12.2015 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунком один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Просить вирок Рогатинського районного суду від 08.05.2018 року скасувати , а кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України. Негайно звільнити ОСОБА_8 з під варти у залі суду.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_11 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що містять підвищену суспільну небезпеку і відповідно обумовлюють низку правових наслідків, дані про особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Просить вирок Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 08 травня 2018 року по кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 115 ч.1 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості призначеного покарання та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вироком Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 08 травня 2018 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , вказано рахувати з моменту затримання, а саме з 20 грудня 2015 року.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_12 за наступних обставин.

20 грудня 2015 року біля 10 год. між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та його рідним братом ОСОБА_12 , за їх спільним місцем проживання у житловому будинку в с. Старі Скоморохи Галицького району Івано-Франківської області виникла сварка через відібрані напередодні ОСОБА_12 у ОСОБА_8 кошти, виручені за продаж теляти. ОСОБА_12 , який лежав на ліжку, на запитання ОСОБА_8 , куди він подів гроші, відповів, що не знає, відвернувся від брата та продовжував лежати на ліжку. Така поведінка брата обурила ОСОБА_8 і в нього на ґрунті особистих неприязних відносин з братом виник умисел на умисне позбавлення життя брата. ОСОБА_8 взяв в руки дерев`яну палицю, яка була в кімнаті та із застосуванням фізичної сили наніс брату ОСОБА_12 біля восьми ударів у життєво-важливу ділянку тіла - голову. Після чого залишив будинок. Діями ОСОБА_8 заподіяно ОСОБА_13 тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, крововиливами в м`які покриви в ділянці волосистої частини голови, забійними ранами, синцями, садном в ділянці голови, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент спричинення і перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 год. 20 хв. помер в реанімаційному відділенні Галицької ЦРЛ.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України. Щодо апеляційної скарги прокурора, заперечили;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив;

- потерпіла ОСОБА_10 підтримала подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо апеляційної скарги прокурора заперечила. Просила обвинуваченого ОСОБА_8 суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що вирок суду першої інстанції базується на неналежних та недопустимих доказах, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які прямо вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , рапорт чергового інспектора Галицького ВП ГУ НП в Івано Франківській області ОСОБА_18 від 20.12. 2015 року, протокол огляду місця події від 20.12.2015 року, повідомлення комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня» від 24.12.2015 року № 01-7/1088, висновок експерта №88 від 21.12.2015 року, висновок експерта № 43 від 16.02.2016 року, висновок експерта № 3 від 22.01.2016 року, висновок експерта №2 від 22.01.2016 року, висновок експерта № 32 від 10.02.2016 року, протокол проведення слідчого експерименту від 22.12.2015 року.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з тим, що висновок судово медичної експертизи № 88 від 21.12.2015 року містить суперечності та є недопустимим доказом, ним під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції заявлялося клопотання про проведення повторної комісійної судово медичної експертизи, проте судом всупереч вимог КПК України було безпідставно відмовлено йому у задоволенні даного клопотання.

Колегія суддів проаналізувавши та перевіривши матеріали кримінального провадження, вважає дані твердження захисника безпідставними, оскільки як вбачається з ухвали Рогатинського районного суду від 07.05.2018 року судом було підставно відмовлено у задоволенні даного клопотання про проведення повторної комісійної судово медичної експертизи, оскільки у висновку судово - медичного експерта №88 від 21.12.2015 року, зазначено причини смерті потерпілого ОСОБА_12 , описані виявлені тілесні ушкодження, їх локалізація, зазначено час та дату смерті, дано відповіді на інші запитання, які просив поставити на вирішення комісійної експертизи захисник обвинуваченого.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998 року, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередньої) експертизи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що висновок експерта №88 від 21.12.2015 року є повним та достатньо обґрунтованим, містить відповіді на запитання, вказані захисником для вирішення комісійної експертизи.

Покликання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 окремого процесуального значення в якості доказу не має, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки слідчий експеримент передбачений ст.240 КПК України і є відповідно до глави 20 КПК України однією з слідчих дій, що узгоджується з ст. 84 КПК України, згідно якої доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку.

Судом першої інстанції було досліджено даний слідчий експеримент від 22.12.2015 року та встановлено, що він був проведений за участі підозрюваного ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відповідно до якого ОСОБА_8 погодився відтворити події обставин заподіяння брату тілесних ушкоджень. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 пояснив, що 19.12.2015 року брат ОСОБА_12 з застосуванням фізичної сили відібрав в нього біля 4 000 грн., які він виручив за продаж теляти. З викраденими в нього грошима пішов з дому. Він здогадався, що брат пішов до ОСОБА_17 вживати спиртне. Коли оговтався від нанесених братом побоїв, вирішив піти на пошуки брата. Прийшов до ОСОБА_17 , брат ОСОБА_21 був у нього. Крім них, ще був ОСОБА_22 . Вони разом вживали спиртні напої. Він просив брата повернути викрадені в нього гроші. Петро відмовився. Між ними виникла словесна суперечка. ОСОБА_22 витягнув в брата з кишені біля 200 гривень і передав йому. Від ОСОБА_17 він пішов до ОСОБА_16 і залишився в нього ночувати. Коли прокинувся, між 9 та 10 годиною ранку, знову пішов до ОСОБА_17 шукати брата, однак не застав його в будинку ОСОБА_17 . Попросив ОСОБА_17 піти з ним до нього додому, щоб ОСОБА_17 посприяв йому повернути викрадені Петром гроші. Коли вони з ОСОБА_17 зайшли в будинок, ОСОБА_23 був вдома, дуже агресивний почав кричати, розкидати речі. Вони обоє втекли з будинку. Він просив ОСОБА_17 зателефонувати сестрі ОСОБА_10 , щоб вона допомогла повернути його гроші від брата. Однак ОСОБА_17 сказав, що немає на рахунку коштів. Після чого він пішов до ОСОБА_24 з проханням повідомити сестру про викралдення грошей. ОСОБА_25 відмовила йому. Він повернувся додому. Брат ОСОБА_23 спав на дивані. Він почав його будити. Однак брат наніс йому удар ногою в область грудей. Від нанесеного удару його відкинуло до грубки, біля грубки він схопив палицю, схожу на ніжку від стола. Цією палицею наніс братові, який лежав на дивані, декілька ударів по тілу, куди саме бив не пригадує, бо брат був накритий. Після чого відкинув палицю і вийшов з хати. Пішов до ОСОБА_16 . По дорозі придбав пляшку горілки, на закуску рибну консерву, яку вони в подальшому в житловому будинку разом з ОСОБА_16 спожили. Після чого він заснув. За деякий час прийшли працівники поліції і затримали його за побиття брата. Крім того, під час відтворення ОСОБА_8 пояснив, що від нанесеного ним першого удару, у брата з голови потекла кров і він сповз з дивану на якому лежав. Після чого він наніс братові ще 2-4 удари в область спини, попереку. Брат почав харчати. Він взяв ковш з водою та вилив на брата. Після чого пішов до ОСОБА_16 .

Наведені твердження захисника ОСОБА_9 з приводу того, що даний слідчий експеримент проведений з грубим порушенням вимог КПК України є безпідставними, так як даний експеримент проводився за його участі, і на стадії досудового розслідування жодних скарг на неправомірні дії слідчого ним не подавалися.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що недопустимим є також доказ протокол огляду місця події від 20 грудня 2015 року (Т.2 а.с.135-136) оскільки слідчий фактично проводив обшук без наявності у нього на те правових підстав, тобто ухвали слідчого судді, на думку колегії суддів є безпідставними, та детально спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме письмовою заявою ОСОБА_8 від 20.12.2015 року (Т.2 а.с. 134), з змісту якої вбачається що він добровільно надав згоду працівникам поліції на проникнення до його житлового приміщення в с. Старі Скоморохи та на його огляд, окрім цього 22.12.2015 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду Івано - Франківської області було надано дозвіл процесуальному керівнику досудовим розслідуванням, начальнику Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_26 на проведення обшуку житла та іншого володіння за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 .

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив той факт, що ним було нанесено декілька ударів своєму брату ОСОБА_12 .

Щодо доводів наведених захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 5 ч.4 КК України, було незаконно зараховано його підзахисному у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.12.2015 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунком один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, згідно з ст. 72 ч.5 (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув чинності 24 грудня 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення, крім іншого, включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінальної справи.

Відповідно до Закону України № 2046- VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», ст.72 ч.5 КК України викладена у новій редакції, яка діяла на момент ухвалення Рогатинським районним судом вироку та чинна на даний час.

Згідно вимог цього закону, що набрав чинності 21.06.2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.06.2018 року вказано, що при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ст. 72 ч.1 КК України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року N 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження. Такий підхід узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі "Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру".

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що визнаючи ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, та зараховуючи йому строк переднього ув`язнення у строк покарання, суд першої інстанції, врахував вищезазначені вимоги закону та прийшов до вірного висновку.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Відповідно до роз`яснень зазначених у п.п.1,2 Пленуму Верховного Суду України постанови №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року, звертається увага судів на необхідності суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи та вказує, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди. При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України, суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, його стан здоров`я: на обліку в нарколога, психіатра не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №19/16 від 20 січня 2016 року, обвинувачений психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину і на даний час підекспертний ОСОБА_8 перебував і перебуває в стані, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує.

Крім того, судом враховано, обставини кримінального провадження, а саме те, що конфлікт між братами був спровокований неправомірною поведінкою брата ОСОБА_27 , який з застосуванням фізичної сили відібрав у ОСОБА_28 грошові кошти, що підтвердилось показаннями обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , наявними у обвинуваченого тілесними ушкодженнями - підшкірною гематомою правого ока, яка зафіксована у протоколі до клінічного обслуговування хворого приймального відділення №878 від 21 грудня 2015 року о 01 год. 30 хв.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, а вирок Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 08 травня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст.376,403,404,405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано Франківської області від 08 травня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5