УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-4341ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року,
встановив:
Не погоджуючись з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
У межах наданого судом строку засуджений ОСОБА_4 надіслав до касаційного суду уточнену касаційну скаргу, при цьому зазначені в ухвалі суду від 11 червня 2018 року недоліки не усунув.
Так, як убачається із повторної скарги, ОСОБА_4 при обґрунтуванні незаконності оскаржуваних судових рішень, повторно посилається на неповноту судового розгляду й заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Тому відсутність у ній обґрунтування з підстав, передбачених в ст. 438 КПК, про що було наголошено засудженому в ухвалі Верховного Суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім цього, як вбачається із змісту уточненої скарги, засуджений так і не вказує, які істотні порушення кримінального процесуального закону чи неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність допущено судами при розгляді даного провадження, а також не наведено вмотивованих доводів з цього приводу та чому ці порушення тягнуть зміну оскаржуваних судових рішень на підставі ст. 438 КПК України.
Також ОСОБА_4 не зазначив у чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду, постановленої при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, з огляду на ст. 419 КПК.
Крім того, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Так ОСОБА_4 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення, і призначити новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції. Така суперечлива вимога засудженого до касаційного суду позбавляє можливості встановити його позицію щодо результатів касаційного розгляду.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, разом з доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3