УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 577/1589/17

Провадження № 51-1684ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 листопада 2017 року,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ,посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу призвело до невідповідності призначеного йому покарання через суворість, просить скасувати вирок місцевого суду, призначаючи на нове розслідування справи. Також просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК на ч. 1 ст. 186 КК та застосувати ч. 2 ст. 125 КК та ст. 75 КК.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, що подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, і які, на її думку, були допущенні судом при винесенні судового рішення, і навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати положення ч. 1 ст. 433 КПК, якою передбачені межі перегляду кримінального провадження судом касаційної інстанції. Так, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак засуджений ОСОБА_4 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався. У касаційній скарзі не зазначено у чому полягає незаконність оскаржуваних судових рішень та відсутнє обґрунтування необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Доводи його касаційної скарги фактично зводяться до посилань на неповноту судового розгляду та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Зазначаючи в касаційній скарзі про необхідність перекваліфікації його дій з частини 2 на частину 1 статті 186 КК, засуджений не вказує, в чому полягає неправильність такої кваліфікації.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають відповідати приписами ст. 436 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Викладені засудженим у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з наведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, ОСОБА_4 просить скасувати вирок місцевого суду і призначити нове розслідування справи, що не передбачено законом. Також засуджений вимоги стосовно ухвали апеляційного суду не ставить.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, всупереч ч. 3 ст. 427 КПК, засуджений ОСОБА_4 не зазначив, чи бажає він брати участь під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд,
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3