11-кп/775/321/2018(м)
241/1705/17

11-кп/775/321/2018(м)
264/5498/17
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
06 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя, громадянин України, інвалід 3 групи, не одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
05.03.2018 року Володарським районним судом Донецької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 3 роки,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та засуджений до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення меньш суворого покарання, призначеного за вироком Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2018 року за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі більш суворим, за даним вироком у вигляді 4 років позбавлення волі та остаточно призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
У порядку, передбаченому ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки та покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 ч.1 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2018 р. ОСОБА_7 визнаний винним за ст. 185 ч.3 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
20.07.2017 року приблизно о 14 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання по АДРЕСА_1 . В цей час, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, що знаходилось в приміщенні будинку АДРЕСА_2 . З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 прийшов через город до території вказаного будинку, після чого вийняв шлакоблоки, якими було закладено вікно у будинок, та через отвір який утворився, проник до приміщення звідки діючи умисно, таємно викрав чуже майно, яке належало ОСОБА_8 , а саме:
- металевий столик вартістю 199 грн. 50 коп.
- дерев`яний столик вартістю 53 грн. 33 коп.
- відеомагнітофон марки «Оріон» моделі 500E-V вартістю 138 грн.33 коп.
- електричний чайник марки «Moulinex» моделі «Ovea BAB 1» вартістю 331 грн. 33 коп.
- односпальне металеве ліжко, вартістю 189 грн.
- електричну настільну лампу жовтого кольору, яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє.
Потім ОСОБА_7 з викраденим майном, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 911 грн.49 коп.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_7 вважати засудженим за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2018 року за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі більш суворим, за даним вироком та остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд при ухваленні вироку 06.04.2018 відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, прийшовши до висновку про можливість виправлення обвинуваченого та доцільність його звільнення від відбування покарання з випробуванням, помилково не застосував положення ст. 75 КК України.
Зауважує, що згідно резолютивної частини вироку Приморського районного суду м Маріуполя від 06.04.2018 суд призначив ОСОБА_7 за ст. 185 ч.3 КК України покарання в виді 4 років позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Згідно з п. 23 ППВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ст. 70 ч.1 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Прокурор вказує, що у такому випадку не можна застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2018 у виді умовного покарання з іспитовим строком, більш суворим за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя, яким ОСОБА_7 було призначено покарання у виді реального позбавлення волі, а кожне покарання належить відбувати реально. Тому вважає, що суд припустився суперечностей між мотивувальною та резолютивною частинами вироку.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання, а саме правил звільнення обвинуваченого від відбування покарання за ст. 75 КК України, які на його думку, були порушенні судом.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом кримінального процесуального закону, колегія судів вважає, що вони заслуговують на увагу.
З матеріалів судового провадження виходить,, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2018 за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.
Нове кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено Приморським районним судом м. Маріуполя 06.04.2018, було вчинене 20.07.2017, тобто до засудження його за вироком Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2018. За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності в даному випадку призначення остаточного покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 70 ч.4 КК України.
Проте, суд визнавши ОСОБА_7 винним за ст. 185 ч.3 КК України та визначившись в мотивувальній частині вироку про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, помилково не зазначив про застосування ст. 75,76 за цим обвинуваченням в резолютивній частині вироку та припустився суперечностей.
Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора, колегія суддів враховує рекомендації викладені в п. 23 ППВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за якими у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ст. 70 ч.1 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що вирок Приморського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 06.04.2018 р. щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання, оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Приморського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 06.04.2018 р. щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
ОСОБА_7 вважати засудженим за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2018 року більш суворим, ОСОБА_7 вважати засудженим до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Кримінального Касаційного Верховного Суду, а засудженим, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення копії ухвали.
Судді: