Провадження № 1-кс/554/7076/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2018 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю адвоката заявника - ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000045, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2017 року, -
В С Т А Н О В И В :
27.07.2018 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло вищезазначене клопотання ОСОБА_4 , як власника арештованого майна, відповідно до якого заявник прохав суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_5 від 03.05.2017 р. № 552/2673/17 на автомобіль BMV X5 д.н.з. НОМЕР_1 ; на технічний паспорт на вказаний автомобіль; на ключі від вказаного автомобіля, в межах кримінального провадження № 0000045 від 01.02.2017 р., порушенного за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.
В обгрунтування клопотання зазначено, що накладений арешт на належний йому автомобіль, технічний паспорт на вказаний автомобіль та на ключі у кримінальному провадженні № 0000045 є невиправданим та необгрунтованим, оскільки відсутні будь-які допустимі докази, які б містили фактичні дані, які б вказували на наявність ознак злочину (а саме ухилення від сплати податків) з боку службової особи ТОВ «Довіра-Кремінь» ОСОБА_6 , який є сином заявника. Зазначено, що обшук проведений 26.04.2017 р. з порушенням вимог КПК України, а тому вилучений в ході такого обшуку автомобіль є недопустимим доказом. Також, заявник, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, вказував на порушення принципу пропорційності, співмірного втручання у його право на мирне володіння своїм майном, та виправданості застосування обраного заходу потребам досудового розслідування. Заявник зазначава про порушення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи, тобто наявність накладеного арешту на його майно становить «особистий і надмірний тягар».
Заявник ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, у клопотанні заявляв про розгляд клопотання за його відсутності.
Адвокат заявника ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, прохала суд його задовольнити.

Слідчий у кримінальному провадженні, а також прокурор, що здійснює процесуальне керівництво вказаним досудовим розслідуванням, у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду клопотання, що, в силу вимог ст. 174 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання по суті.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000045, встановив наступне.
Прокуратурою Полтавської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000045, внесеному до ЄРДР 01.02.2017 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 191, ч. 1, ч. 2 ст. 222 КК України, а досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області.
В ході досудового розслідування, за результатом розгляду клопотання слідчого про арешт майна, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 03.05.2017 року накладено арешт на грошові кошти, майно, речі та документи, які були описані та вилучені під час проведених 26.04.2017 року обшуків, в тому числі на ключі від транспортного засобу BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 1 шт.; автомобіль BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 1 шт. та технічний паспорт на нього.
Вказана ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 03.05.2017 року залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07.06.2017 року, набрала законної сили та не була скасована у встановленому законом порядку.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що належне заявнику майно (автомобіль BMV X5 д.н.з. НОМЕР_1 ; технічний паспорт на вказаний автомобіль та ключі від вказаного автомобіля) вилучені під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді, визнано речовими доказами за постановою слідчого у встановленому законом порядку.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК України»).
Накладаючи арешт, слідчий суддя встановив існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 212 КК України, передбачає покарання у вигляді конфіскації майна. Таким чином, накладений на майно заявника арешт, мав на меті забезпечення збереження спеціальної конфіскації майна в порядку, визначеному ст. ст. 96-1, 96-2 КПК України, яка відповідно до вимог ст. 96-1 КК України може бути застосована за умови вчинення суспільно небезпечного діяння, а також збереження виявлених та вилучених речей і документів як речових доказів від можливості їх зникнення, втрати або відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Вказаною нормою передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Судом перевірено наявність порушення права заявника (як власника майна), передбаченого ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р., на мирне володіння своїм майном. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст. 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в особи право власності на майно, що охоплюється змістом ст. 1 Конвенції; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

У справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» Європейським судом наголошено на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном шляхом накладення арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, передбаченого законом, є пропорційним з точки зору розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, з точки зору встановленої в ухвалі слідчого судді про накладення арешту необхідності у збереженні майна, як речових доказів, та забезпечення спеціальної конфіскації, як виду покарання, що передбачає санкція статті.

Разом з тим, підстав, які б вказували на те, що у застосуванні арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, відпала потреба з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Доводи заявника про недопустимість зібраних доказів у кримінальному провадженні, стосуються оцінки доказів судом, що здійснюється під час судового розгляду, і не можуть предметом розгляду слідчим суддею за клопотанням про скасування арешту майна під час здійснення досудового розслідування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174, 260-261 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000045, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2017 року відмовити в повному обсязі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено та оголошено 07.09.2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1