Справа № 372/1850/18
Провадження 1-кп-195/18
ухвала
Іменем України

10 липня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000622 від 26.06.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В :
02 липня 2018 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622 від 26.06.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою судді від 02 липня 2018 року вказані матеріали призначені до розгляду у підготовчому судовому засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а саме: в обвинуввальному акті не розкрито об`єктивні, та суб`єктиві ознаки злочинів передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, крім того в змісті обвинувального акту відсутні відомості про дії, які ставляться в вину обвинуваченого, чим порушується його право на захист в зв`язку з відсутністю конкретизації обвинувачення.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника, оскільки на його думку обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України та просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, прийшов до висновку, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні підлягає з`ясуванню чи відповідає вимогам КПК України обвинувальний акт.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, якою встановлено вимоги до обвинувального акту, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У підготовчому судовому засіданні має бути перевірено чи відповідає формулювання обвинувачення вимогам кримінального закону, зокрема чи містить це обвинувачення виклад як об`єктивної так і суб`єктивної сторони злочину.

Це означає, що обвинувальний акт має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про можливість подальшого розгляду за даним обвинувальним актом.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, констатує, що воно є неконкретним і суперечливим, в ньому не міститься деталізованого опису фактичних обставин вчинення злочинів, які вказують на об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України може бути вчинений у формі: привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.

Діяння може кваліфікуватися як привласнення чи розтрата лише у тому разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням. Ця правомочність може виникати не лише в осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією незалежно від форми власності (комірник, експедитор, агент по постачанню, продавець, касир). Такою правомочністю можуть наділятися і будь-які інші (приватні) особи, яким власник майна відповідно до закону передає певні повноваження щодо розпоряджання, управління, доставки чи зберігання майна. Така правомочність у особи може виникнути на підставі цивільно-правових угод підряду, оренди, комісії, прокату, перевезення, схову, майнового найму. При цьому не має значення, яким саме власником - юридичною чи фізичною особою - винний був наділений певною правомочністю щодо відповідного майна.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 2 ст. 191 КК України в тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Влан-Сервіс» отримало від Української міської ради грошові кошти за виконані будівельні роботи, що не відповідають обсягам і вартості визначеним відповідною проектно-кошторисною та фінансово-звітною документацією до договору № 44 від 13.02.2018 року, оскільки обвинувачений будучи службовою особою та зловживаючи своїм службовим становищем підписав Акт №ОУ-0000004 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2018 року за формою КБ2.

Натомість у тексті обвинувального акту відсутні дані про конкретні роботи або матеріали, невідповідність даних про які вміняється ОСОБА_6 в вину та міститься загальне посилання на Акт № ОУ-0000004 за лютий 2018 року, без зазначення, які саме графи (частини) заначеного акту містять на думку сторони обвинувачення недостовірні відомості та не викладено конкретних відомостей про дії, в яких звинувачується ОСОБА_6 .

Окрім того, в обвинувальному акті сторона обвинувачення вміняє в вину ОСОБА_6 злочинне привласнення грошових коштів Української міської ради, які були ввірені йому виконавчим комітетом Української міської ради, при цьому посилається на отримання грошових коштів на рахунок ТОВ «ВЛАН-СЕРВІС» та не зазначає на підставі яких даних сторона обвинувачення прийшла до висновку, що грошові кошти в сумі 102 812,25 гривень були ввірені обвинуваченому.

Також у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, що виразилось у видачі ним, як службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, не відображено чіткого механізму вчинення ним протиправних дій, тобто не конкретизована об`єктивна сторона злочину, винність в якому інкримінується обвинуваченому.

Суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 191 КК України характеризується прямим умислом.

Натомість у обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення зазначені наступним чином: «… в порушення вимог договору не забезпечив виконання ремонтних робіт у повному обсязі, не провів звірку відповідності виконаних робіт складеним актам, не здійснив оцінку виконаних робіт, у тому числі прихованих та виявивши невідповідність, не повідомив про це замовника», а тому наведене за своїм змістом вказує на бездіяльність обвинуваченого, та свідчить про наявність в його діях лише необережної форми вини, а не прямого умислу.

Аналізуючи зміст обвинувального акту та вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення є неконкретизованим, суперечливим та незрозумілим для обвинуваченого, який вправі знати в чому він обвинувачується, в ньому не міститься деталізованого опису фактичних обставин вчинення злочину, які вказують на об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст.191 КК України. Отже, при складенні обвинувального акту слідчий, з яким погодився прокурор, обмежився лише загальним викладенням фактичних обставин вчинення злочинів.

Такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушення відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

Юридична особа визнається потерпілим лише у разі завдання їй майнової шкоди. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду.

Статтею 142 Конституції України передбачено, що кошти місцевих бюджетів знаходяться у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, в даному випадку - територіальної громади міста Українка. Отже, суд зауважує на те, що обвинувальному акті потерпілою особою зазначено Українську міську раду Київської області, що суперечить положеннням Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки органи місцевого самоврядування у цивільних правовідносинах діють від імені та в інтересах територіальної громади, а отже матеріальна шкода в даному випадку завдана територіальній громаді міста Українка, а не Українській міській раді, а тому вона не може в даному випадку мати статус потерпілої особи.

Не вдаючись до оцінки правильності кваліфікації дій на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до висновку, що в обвинувальному акті неконкретизована об`єктивна та суб`єктивна сторони злочинів, що є порушенням права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Разом з цим, із змісту обвинувального акту вбачається, що при складанні обвинувального акту не було дотримано вказаних вимог закону.

Так, у статті 374 КПК України щодо змісту вироку вказано, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку суду повинно бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з посиланням на місце, час, спосіб вчинення та наслідків кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України (далі - КПК).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Відповідно до правил п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вищевказані недоліки, виявлені в обвинувальному акті унеможливлюють судовий розгляд кримінального провадження, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, а клопотання захисника ОСОБА_5 , задовольнню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника ОСОБА_5 , задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000622 від 26.06.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України повернути прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст даної ухвали проголошено 13.07.2018 року о 15 год. 30 хв.

Суддя