Дата документу Справа № 334/9279/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/9279/13-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/84/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурор ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002078, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Показне, Михайлівського району, Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн. Звільнено від відбування покарання. Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 7000 грн. В решті цивільного позову відмовлено. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасовано.

Згідно зі змістом вироку, 09 червня 2012 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в громадському місті, на території автозаправної станції «Shell», розташованої по вул. Рельєфній 14 «б» в м. Запоріжжя, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, в присутності працівників автозаправної станції застосував до ОСОБА_7 фізичне насилля, яке виразилось в хапанні за горло однією рукою та нанесенні ударів дверима автомобіля «Пежо 107», д.н. НОМЕР_1 , по нижнім кінцівкам останньої. Свої хуліганські дії ОСОБА_9 супроводжував нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, необґрунтоване надання переваги одним доказам перед іншими, односторонню, необ`єктивну та упереджену оцінку доказів, неповноту судового розгляду, яка стала причиною ухвалення незаконного вироку. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального законодавства, відсутність доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність підстав для закриття провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого який підтримав апеляційну скаргу; потерпілу, її представника і прокурора, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_9 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав повністю. Зі змісту його пояснень випливало, що він не наносив ударів потерпілій, не висловлювався нецензурною лайкою, натомість сам постраждав від дій ОСОБА_7 . Натомість вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , опосередковано показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і експерта ОСОБА_15 . Вказані покази узгоджуються між собою та з письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.06.2013 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 , експерта ОСОБА_15 та яким підтверджено механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень;
протоколом одночасного допиту свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 з якого вбачається, що під час досудового слідства свідок ОСОБА_10 підтвердила про конфлікт, який виник на АЗС «Shell» по вул.. Рельєфній в результаті хуліганських дій ОСОБА_9 та спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень;
протоколом одночасного допиту свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 , яким підтверджені хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_9 ;
протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка підтвердила пояснення потерпілої ОСОБА_7 , щодо хуліганських дій ОСОБА_9 на АЗС .
Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості,і в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язкуі всебічності, і їм була дана належна оцінка. Висновки щодо наявності вини ОСОБА_9 у скоєнні хуліганства обґрунтовані і вмотивовані.

Наряду з цими доказами судом також досліджувалися інші, зокрема висновок судової медичної експертизи від 05.10.2012 року, який на переконання суду на вину обвинуваченого не вказував, однак і не спростовував.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що у вказаному у вироку час і місці у нього з потерпілої стався конфлікт.
Ці обставини підтверджені показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 (яка була очевидцем події), ОСОБА_11 (який частково був очевидцем події), опосередковано показами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (які очевидцями події не були), вищезгаданими письмовими доказами.
Факт висловлювання обвинуваченим в адресу ОСОБА_7 нецензурною лайкою в громадському місці, окрім показів потерпілої, також підтверджується показами свідка ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 04.06.2013 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 , та експерта ОСОБА_15 в ході якого ОСОБА_9 підтверджував факт висловлювання нецензурною лайкою, однак не конкретно в бік ОСОБА_7 ; частково показами свідка ОСОБА_11 , який чув як ОСОБА_9 будучі в збудженому стані голосно кричав в бік ОСОБА_7 , опосередковано показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які про обставини події дізналися від потерпілої.
Посилання апелянта в контексті того що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не були очевидцями події, правильність висновків суду не спростовують, оскільки оцінка показів цих свідків дана у сукупності з іншими.
Аналогічно можна зазначити і щодо показів експерта ОСОБА_15 , якім так само давалася оцінка з урахуванням наявності інших доказів.
Доводи на предмет того, що потерпіла умисно не проходила судово-медичну експертизу є лише припущенням апелянта, і жодним доказом не підтверджується. Встановлено що першочергово на той момент дільничним інспектором міліції було прийнято постанову про відмову у порушенні кримінальної справи, яку було скасовано прокурором. Потерпілою в рамках кримінальної справи ОСОБА_7 було визнано 28 в серпня 2012 року. Судово-медична експертиза була проведена лише 23.01.2012 після її призначення постановою слідчого від 05.10.2012.
Факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 окрім показів потерпілої, також підтверджується, показами свідка ОСОБА_10 (бачила червоні плями на шиї потерпілої), показами ОСОБА_11 (бачив червоні плями на шиї потерпілої, остання на місці події повідомила йому про те, що невідомий чоловік схопив її за шию і вдарив дверцятами по ногам), опосередковано показами самого ОСОБА_9 , який підтверджував факт того, що він прикрив (закрив) двері автомобіля потерпілої, однак не бачив чи вдарив ними останню; опосередковано показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які про обставини події дізналися від потерпілої; показами експерта, яка вважала покази ОСОБА_7 щодо отримання нею тілесних ушкоджень спроможними.
Доводи апелянта на предмет того, що наявні у матеріалах провадження докази не свідчать про факт нанесення ним потерпілій тілесних ушкодження є необґрунтованим. Так вищеперераховані докази, з огляду на ту обставину, що судово-медична експертиза була проведена через значний час після обставин події, не підтверджують ступень тяжкості отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , однак вони беззаперечно доказують факт отримання тілесних ушкоджень і факт їх нанесення саме обвинуваченим.
Спричинення потерплій тілесних ушкоджень (свідки бачили сліди на шиї, потерпіла повідомляла про факт їх отримання одразу після події), подальший розвиток події (обвинувачений швидко покинув місце події, натомість потерпіла викликала поліцію, повідомила про подію батьків і звернулася до них за порадою), виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , за інших, ніж викладено в обвинувальному акті і вироку, обставин.
Версія обвинуваченого про те, що конфлікт було спровоковано ОСОБА_7 , що саме вона нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 оцінена критично, оскільки доказів на її підтвердження наведено не було, натомість наявні докази свідчили про протилежне. Свої висновки щодо секатора, який був вилучений під час огляду місця події, і за версією обвинуваченого, був доказом того, що потерпіла намагалась завдати йому цим предметом удар, суд також обґрунтував належним чином.
Ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке виражається у нахабному поводженні, буйстві, бешкетуванні поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, знущанням над потерпілим.
Доводи апелянта на предмет відсутності в його діях кваліфікуючої ознаки об`єктивної сторони хуліганства (особливої зухвалості) колегія суддів вважає також необґрунтованими з огляду на те, що ОСОБА_9 хоча і будучи особою похилого віку, однак чоловіком, в громадському місці (при наявності принаймні одного очевидця і допускаючи присутність інших людей), під незначущим приводом розпочав конфлікт (саме він підійшов до автомобіля потерпілої і відкрив двері), в ході конфлікту не реагуючи на зауваження ОСОБА_7 , яка є жінкою і завідомо для останнього є фізично слабшою за нього, безпричинно наніс потерпілій тілесні ушкодження, висловлюючись при цьому ненормативною лексикою, показуючи свою нахабність, зверхність та зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає доводи апеляції щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження необґрунтованими.
Вид і розмір покарання було призначено обвинуваченому у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення та особистості винного.
З огляду на позицію ОСОБА_9 щодо відсутності його згоди про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України і звільнення його від кримінальної відповідальності, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання є обґрунтованим, доводи ж апелянта в цьому контексті (на предмет того, що суд мав би на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зарити провадження) навпаки є помилковими.
Разом з тим звільняючи ОСОБА_9 від призначеного покарання, місцевий суд не послався на норму матеріального закону, якою передбачена така можливість. З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає необхідним без скасування і зміни вироку місцевого суду зазначити, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від призначеного покарання згідно з ч.5 ст.74 КК України на підставах, передбачених ст.49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності).

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування і постановлення виправдувального вироку, за доводами апеляційної скарги обвинуваченого, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року відносно ОСОБА_9 , залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_9 від покарання згідно з ч.5 ст.74 КК України на підставах, передбачених ст.49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності).

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4