АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1505/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа №632/1400/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.272 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,
представника потерпілого-адвоката - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , цивільного відповідача-сільського (фермерського) господарства «Ганна» на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, працює водієм - трактористом у селянському (фермерському) господарстві «Ганна», одружений, має на утриманні двох дітей 2000 і 2013 років народження, не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без додаткового покарання.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_9 до Селянського (фермерського) господарства «Ганна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково; стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «Ганна» на користь ОСОБА_9 60000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 21486 гривень стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави.
Вироком встановлено, що ОСОБА_10 , працюючи на посаді водія тракториста у селянському (фермерському) господарстві «Ганна», пройшовши вступний, первинний та повторні інструктажі з питань охорони праці, будучи ознайомленим з «Правилами охорони праці у тваринництві», 02 січня 2016 року між п`ятою і шостою годинами прибув на робоче місце до тваринницької ферми зазначеного господарства, за адресою: Харківська область, Первомайський район, село Ржавчик, вулиця Первомайська, 34, де, управляючи трактором моделі «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності СФГ «Ганна», тобто згідно з пунктом 109 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою», затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року, виконуючи роботу з підвищеною небезпекою, здійснював вичистку гною з території корівника № 2.
За наведених вище обставин, ОСОБА_10 , управляючи вищевказаним трактором, порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, хоча був зобов`язаний їх дотримувати, а саме вимоги нормативних документів з охорони праці:
- п.13.4 Нормативно правових актів з охорони праці 01.2-1.10-05 «Правил охорони праці у тваринництві. Велика рогата худоба», затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 268 від 06 грудня 2004 року, який, окрім іншого, визначає порядок прибирання, видалення, оброблення і зберігання гною та передбачає, що при роботі з мобільними механізмами для прибирання гною необхідно виконувати такі вимоги: під час прибирання гною бульдозером швидкість руху повинна забезпечувати безпеку людей та тварин; під час руху бульдозера проходом тракторист повинен стежити за тим, щоб на його шляху не було людей та тварин;
- п.4 «Обов`язків тракториста по годівлі та вичісці гною», затверджених керівником СФГ «Ганна», який передбачає, що вичистка навозу проводиться на повільному ходу з добрим оглядом попереду себе і з боків руху трактору, згідно з якими під час руху трактору проходом тракторист повинен стежити за тим, щоб на його шляху не було обслуговуючого персоналу та будівельних елементів приміщення.
Проїжджаючи проходом корівника № 2, ківш трактора моделі «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким управляв водій тракторист ОСОБА_10 , зачепив цегляну перегородку, висотою 140 см., яка в корівнику слугувала кутовою опорою секції для тварин та за якою знаходився слюсар ремонтник тваринницької ферми СФГ «Ганна» ОСОБА_9 , де виконував роботи по обслуговуванню автопоїлок, внаслідок чого відбулося руйнування вказаної цегляної перегородки, яка впала та придавила нижні кінцівки потерпілого.
Внаслідок порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на зазначеному вище підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати водієм трактористом ОСОБА_10 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_9 у вигляді закритого осколкового перелому верхньої третини правої великогомілкової кості - середньої тяжкості тілесного ушкодження та двох забійних ран в області правого гомілковостопного суглобу та правої стопи - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційних скаргах:
-обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок, розподілити судові витрати з залучення експертів на проведення судової психологічної експертизи між цивільним позивачем ОСОБА_9 та цивільним відповідачем СФГ «Ганна» пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В обґрунтування скарги вказав, що вирок є незаконним, необґрунтованим та немотивованим в частині стягнення та розподілу процесуальних витрат. Зазначив, що цивільний позов потерпілим було пред`явлено до СГ «Ганна», а не до нього, тому питання щодо доказування розміру нанесених збитків, проведення у зв`язку з цим судової експертизи стосується саме відповідача по справі. На підставі викладеного, з посиланням на положення ст. 141 ЦПК України, обвинувачений просить розподілити судові витрати між позивачем та відповідачем по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог;
-цивільний відповідач СГ «Ганна» просить змінити вирок, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до вказаного господарства відмовити. Мотивуючи скаргу апелянт вказав, що вирок в частині вирішення цивільного позову є незаконним, немотивованим та необґрунтованим. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, тобто обвинуваченим. На думку цивільного відповідача, позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, який було пред`явлено до господарства, необхідно залишити без задоволення, адже підприємство є відповідальним лише за спричинення його працівником матеріальних збитків. Також, звертає увагу, що на підтвердження завданої матеріальної шкоди потерпілим надано суду лише копії чеків, які не доводять необхідність несення витрат, саме через отримання ушкоджень внаслідок неправомірних дій ОСОБА_11 . З огляду на наведене, апелянт вважає докази на підтвердження завдання матеріальних збитків недопустимими, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурором подано заперечення, в яких вона просить залишити вказану апеляцію без задоволення, а вирок суду без змін. При цьому, прокурор зазначила, що згідно із ст.ст.118, 124 КПК України судові витрати на залучення експертів підлягають стягненню саме з обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка вважала вирок законним та обґрунтованим; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_11 та поклався на розсуд суду при вирішенні скарги цивільного відповідача; представника потерпілого та потерпілого ОСОБА_9 , які заявили про відмову від цивільного позову, просили закрити провадження в цій частині, апеляційні скарги учасників розгляду просили вирішити на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_10 в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині правильності розподілу судових витрат та вирішення цивільного позову потерпілого.
Стосовно порядку стягнення судових витрат слід зазначити наступне.
Згідно з п.п.1-3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
З матеріалів справи вбачається, що з метою доказування вказаних обставин та розміру завданої потерпілому шкоди у кримінальному провадженні були призначені та проведені судово-психологічна, судово-інженерна-технічна в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності експертизи.

Крім того, згідно з п.6 ч.2 ст.242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням.
При цьому, п.3 ч.1 ст.118 КПК України встановлено, що до процесуальних витрат відносяться в тому числі й витрати, пов`язані із залученням експертів. Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 постановлено обвинувальний вирок, витрати на залучення експертів та проведення судово-психологічної експертизи № 4528 від 30.10.2017 року, судово-інженерно-технічної в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності експертизи № 2977 від 13.05.2016 року є документально підтвердженими та їх загальний розмір складає 21486 грн.

Вказані обставини та положення Закону свідчать про правильність та обґрунтованість висновків суду в частині стягнення судових витрат саме з обвинуваченого ОСОБА_10 .

Посилання обвинуваченого про необхідність застосування при вирішенні спірного питання положень цивільного процесуального кодексу України є неправильними, адже згідно з ч.5 ст.128 КПК України, при розгляді кримінального провадження суд має право звернутися до положень ЦПК України у разі неврегульованості КПК процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом.

Проте, відносини, що виникли у зв`язку з розглядом питання щодо стягнення процесуальних витрат врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат залишається без змін у зв`язку з його законністю та обґрунтованістю.

Стосовно апеляційної скарги СГ «Ганна», в якій ставиться питання про залишення позовної заяви потерпілого без задоволення, колегія суддів вказує на наступне.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції докладно, обгрунтовно, з посиланням на норми права, що регулюють правовідносини у сфері відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, виклав свої доводи, що стали підставою для прийняття рішення про часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_9 до Селянського (фермерського) господарства «Ганна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнення з СГ «Ганна» на користь потерпілого 60000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками міськрайонного суду у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю.
Доводи апеляційної скарги СГ «Ганна» зводяться до того, що вказане підприємство є неналежним відповідачем, а тому позов задоволено бути не може.
Для вирішення вказаного питання слід звернутися до положень Цивільного кодексу України, якими регламентовано спірні відносини.
При цьому, згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до положень ч.1 ст.1172 ЦК України роботодавець має відшкодувати шкоду, завдану з вини працівника під час виконання ним трудових обов`язків.
Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р., в редакції від 27.02.2009 р., за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Вироком встановлено та учасниками розгляду не оспорюється, що на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_10 перебував у трудових відносинах з СФГ «Ганна», яке є власником джерела підвищеної небезпеки - трактора колісного марки «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та у робочий час виконував покладені на нього трудові обов`язки, а саме роботи з підвищеною небезпекою.
Таким чином, рішення суду першої інстанції про стягнення на користь потерпілого моральної шкоди з роботодавця обвинуваченого СГ «Ганна», який є власником джерела підвищеної небезпеки (трактора) є законним та обгрунтованим, таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим зміні чи скасуванню в апеляційному порядку не підлягає.
Довід апелянта про необхідність застосування положень ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, тобто обвинуваченим - є неприйнятним.
По справі встановлені обставини, що стали підставами для застосування судом спеціальних норм права, а саме ч.1 ст.1172 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої з вини працівника під час виконання трудових обов`язків) та ст.1187 ЦК України (завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки).
Апеляційна вимога цивільного відповідача про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріальних збитків також задоволена бути не може, у зв`язку з тим, що оскаржуваним вироком вже прийнято рішення, про ухвалення якого просить апелянт.
Крім цього, колегія суддів приймає до уваги, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 надав заяву про відмову від цивільного позову до СГ «Ганна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Також, в даній заяві потерпілий просить змінити вирок, закрити провадження в частині цивільного позову.
Зазначені обставини свідчать про втрату актуальності для учасників розгляду питання вирішення судовими органами спірних правовідносин в частині стягнення на користь потерпілого матеріальних та моральних збитків.
Враховуючи позицію потерпілого, який відмовився від цивільного позову, те, що відповідну заяву ОСОБА_9 було надано після постановлення вироку на стадії апеляційного перегляду справи, а згідно з ч.3 ст.61 КПК України цивільний позивач має право відмовитися від позову до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення, керуючись принципом верховенства права та з метою захисту прав потерпілого, який не надав апеляційному суду жодних документів, які б підтверджували відшкодування йому збитків та розмір такого відшкодування, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення вироку міськрайонного суду в частині вирішення цивільного позову без змін.
Питання щодо необхідності відшкодування збитків потерпілому з урахуванням його заяви про відмову від позову може бути вирішено під час виконання вироку суду.
Наведені обставини свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції залишається без змін, як такий, що є законним та обґрунтованим.
Істотних порушень кримінального-процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування вироку суду, під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та цивільного відповідача ФГ «Ганна» залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: