ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25вересня 2018 року

м. Київ

справа № 362/4131/16-к
провадження № 512365км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представників потерпілихВойніканіс- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від6 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000185 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб, і засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання про цивільні позови, речові докази та судові витрати.
ОСОБА_11 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 5 червня по 6 грудня 2016 року.
Як установлено судом, ОСОБА_5 4 червня 2016 року близько 20:20, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-217030 (д.н.з. НОМЕР_1 ),рухаючись проїзноючастиною по вул. Володимирській у м.ВасильковіКиївської області поблизу домоволодіння № 51 у напрямку до центру міста, порушив вимоги п.п. «б» п. 2.3.та пунктів12.1., 12.4. Правил дорожнього руху України, під час руху не обрав безпечної швидкості, не був уважним і не врахував дорожньої обстановки, унаслідок чого не впоравсяз керуванням транспортного засобу і допустив його виїзд на праве узбіччя, де здійснив наїзд на малолітніх пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які від отриманих тілесних ушкоджень загинули.
При перегляді справи 20 березня 2017 року Апеляційний суд Київської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 задовольнив частково: змінив вирок суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненнюіз засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілихАврамишина ОСОБА_15 ,зменшивши її щодо кожного з них до 982 600 грн.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII) апеляційний суд ОСОБА_16 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 6 грудня 2016 року по20 березня 2017 року включно.
Вимоги касаційної скаргита узагальнені доводи особи, яка її подала
Укасаційній скарзізасуджений ОСОБА_5 ,не оспорюючи доведеності винуватості у вчиненому злочині і правильності юридичної оцінки його дій судом, просить змінити постановлені судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу засудженого.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений посилається на те, що при постановленні вироку місцевий суд не дотримався вимог статей 50, 65 КК, не взяв до уваги пом`якшуючих обставин та позитивних даних про його особу і призначив йому максимальний розмір покарання, передбачений санкцією кримінального закону за вчинений злочин, яке, на його думку, є явно несправедливим через суворість.
Вважає, щопри перегляді справи за аналогічними доводами сторони захисту суд апеляційної інстанції цимдоводам належної оцінки не надав належної і вказаних порушень не усунув.
Також зазначає, що при постановленні рішення апеляційний суд усупереч положенням ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року№ 838-VIII) безпідставно не провів йому перерахункутерміну перебування під вартою з5 червня по 6 грудня 2016 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 касаційну скаргу підтримав.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їхні представники адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_17 тапрокурор ОСОБА_6 з доводами касаційної скарги не погодились і просилиСуд у її задоволенні відмовити.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, поясненнясторін,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговорившинаведенідоводи,колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволеннюз огляду на таке.
Висновок суду про доведеність ОСОБА_18 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та правильність кваліфікація його дій судом за ч. 3 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Разом із цим доводи ОСОБА_5 у скарзі про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій положень статей 50 і 65 КК при вирішенні питання про призначення покарання засудженому заслуговують на увагу.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, та й іншими особами.
За правилами ст.65 КК суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом.Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
За вчинений ОСОБА_5 злочин кримінальний закон передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Як убачається зі змісту вирокумісцевого суду, у ньому суд лише формально послався на те, що при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_5 він, крім іншого, також приймає до уваги його щире каяття у вчиненому, позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітньої дитинита часткове відшкодування потерпілим матеріальної шкоди, однак фактично цих даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують покарання не врахував, оскільки визначив таке останньому у максимальному, розмірі передбаченому санкцією кримінального закону.

Апеляційний суд Київськоїобласті при переглядісправи за аналогічними ОСОБА_19 в апеляційній скарзі на вказаніпорушення вимог закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції уваги не звернув і без наведення правових обґрунтувань свого рішення залишив у цій частині вирок місцевого суду без змін.
Таким чином, рішенняапеляційного суду ОСОБА_20 основного покаранняу видіпозбавленняволіна строк десять роківне може бути визнаноналежновмотивованим та обґрунтованим, постановлениміз дотриманнямвимог статей 370, 419 КПК.
Разом ізтим, колегіясуддів не вбачаєпорушень закону при ОСОБА_21 місцевим судом додатковогопокарання у видіпозбавлення права керувати транспортнимизасобами на строк 3 роки, яке передбаченокримінальним законом за вчинене ним суспільнонебезпечнедіяння як обов`язкове, оскількицейзлочинбув пов`язаний ізкеруванням ним транспортнимзасобом у стані алкогольного сп`яніння та призвів до загибелі людей.
Висновок суду апеляційноїінстанції в ухвалі про ОСОБА_22 районним судом цього обов`язкового додатковогопокарання у вказаномурозмірі є належним чиномвмотивований.
Безпідставними є ОСОБА_23 у касаційнійскарзі на те, що при постановленнірішення суд апеляційноїінстанціївідповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року№ 838-VIII)не провівперерахунку термінуйогоперебуванняпідвартою з 5 червня по 6 грудня 2016 року - з розрахунку один день попередньогоув`язнення за два дніпозбавленняволі, оскількизі змістурезолютивноїчастинивирокумісцевого суду вбачається, щоцейтермінбуло зараховано йомусудом у строк відбуванняпокарання, а отже, вінпідлягаєобов`язковому обчисленнюзасудженому за правилами вказаної норми.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скаргизасудженого ОСОБА_5 колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого та апеляційного судів у частині визначення засудженому розміру основного покарання не відповідають вимогам ст. 370 КПК, оскільки їх постановлено без додержання норм статей 50 та 65 КК.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково,вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити та пом`якшити призначене йому основне покарання зменшивши його до дев`яти років позбавлення волі.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441та п. 15розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити.Пом`якшити призначене йому за ч. 3 ст. 286 КК основне покарання у виді позбавлення волі до 9 років.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_24 ОСОБА_3